Okresná prokuratúra Námestovo 
Hviezdoslavovo námestie 213, 029 01 Námestovo

Sp. zn. : Pv 1421/08/5507	Námestovo, 27.1.2012
EEČ : 2-41-4-2012

U Z N E S E N I E

Trestná vec:	obvinený XXXXX 
Trestný čin:	nezaplatenie dane podľa § 148b odsek 1 Trestného zákona číslo 140/1961 Zbierky zákonov v znení zákona číslo 227/2005 Zbierky zákonov

Rozhodol: 	prokurátor Okresnej prokuratúry Námestovo
Rozhodnutie:
Podľa § 215 odsek 1 písmeno b Trestného poriadku zastavujem trestné stíhanie obvineného:
1.	XXXXX
	dátum narodenia: XXXXX
	trvalé bydlisko: XXXXX, 
Skutková veta:
Ako konateľ spoločnosti XXXXX, v období od 31. 03. 2003 do 30. 11. 2004 neuhradil správcovi dane Mestu XXXXX daň z nehnuteľností za stavbu a pozemky vo vlastníctve spoločnosti, a to za XXXXX, zapísané v liste vlastníctva č. XXXXX, spolu vo výške 75.354,- Sk za rok 2003 a 75.354,- Sk za rok 2004, hoci spoločnosť mala peňažné prostriedky na zaplatenie tejto dane, čím vytvoril voči Mestu XXXXX celkový dlh na dani z nehnuteľností za roky 2003 a 2004 vo výške 5002,59 €.
Právna veta:
pretože skutok, pre ktorý sa vedie trestné stíhanie, nie je trestným činom.
Odôvodnenie:
	Poverená príslušníčka Obvodného oddelenia PZ XXXXX uznesením sp. zn. ORP-1453/TV-DK-2008 zo dňa 30. 03. 2009 podľa § 206 ods. 1 Trestného poriadku vzniesla obvinenie XXXXX pre trestný čin nezaplatenia dane podľa § 148b ods. 1 Trestného zákona účinného do 01. 01. 2006. Neskôr realizoval skrátené vyšetrovanie od uvedeného dátumu poverený príslušník Obvodného oddelenia PZ Zákamenné pod sp.zn. ORP-1453/ZK-DK-2008. 
 
Po škončení skráteného bola vec predložená prokurátorovi s návrhom na podanie obžaloby. Po preskúmaní vyšetrovacieho spisu som zistil, že v konaní boli objasnené všetky okolnosti, dôležité pre rozhodnutie veci, no nie sú dané podmienky na postavenie obvineného pred súd, ale sú tu dôvody na zastavenie trestného stíhania podľa § 215 ods. 1 písm. b) Trestného poriadku, pretože skutok, pre ktorý sa trestné stíhanie vedie, nevykazuje materiálny znak trestného činu.

Poverení príslušníci PZ vypočuli obv. XXXXX, svedkov XXXXX a XXXXX, ďalej ako listinné dôkazy zabezpečili predovšetkým list vlastníctva na dotknuté nehnuteľnosti, daňové priznania na daň z nehnuteľnosti, písomnú správu Mesta XXXXX, rozsudky súdov v spore o určenie vlastníctva k nehnuteľnostiam, výpisy z obchodného registra, všeobecne záväzné nariadenia Mesta XXXXX o dani z nehnuteľnosti, nájomnú zmluvu, predbežné opatrenie súdu, kúpnu zmluvu, daňové priznania na daň z príjmu právnických osôb, výpisy z účtu vo Všeobecnej úverovej banke, a.s. Bratislava, správy ďalších peňažných ústavov, správu Mesta XXXXX o povesti obvineného, správu z evidencie priestupkov, odpis z registra trestov a ďalší listinný materiál.

XXXXX vypovedal, že si nebol vedomý dlhu na dani z nehnuteľnosti za roky 2003 a 2004, ktorý mal vzniknút vo vzťahu k hotelu XXXXX a k priľahlým pozemkom. Všetky platby mal na starosti vlastník spoločnosti XXXXX. Oznamovaciu povinnosť ako daňovník za spoločnosť nesplnil, pretože osobne nevedel o predmetných skutočnostiach. V súčastnosti už nie je konateľom spoločnosti XXXXX a nemá dosah na možnosť zaplatenia dane. 

	Svedkyňa XXXXX, zástupkyňa primátora Mesta XXXXX, uviedla, že obchodná spoločnosť, XXXXX, v období rokov 2003 a 2004 evidovaná ako vlastník hotela XXXXX s pozemkami, nepodala daňové priznanie na daň z nehnuteľností a ani nehradila daň spolu vo výške  150.708,- Sk, čo je v súčasnej mene 5.002,59 Eur. XXXXX ako správca dane určilo daň podľa naposledy podaného daňového priznania, pričom výška dane sa od naposledy podaného daňového priznania nezmenila. Posledné daňové priznanie bolo podané v roku 1996 firmou XXXXX, a to jej štatutárom pánom XXXXX, v reakcii na tvrdenia svedka XXXXX, svedkyňa uviedla, že si s odstupom času nepamätá, či jej začiatkom roka 2002 odovzdal XXXXX odhlášku z dane za spoločnosť XXXXX a zároveň prihlášku za XXXXX, ale ak by k niečomu takému došlo, odkázala by ho na podateľňu, pretože takéto listiny je nutné zaevidovať v podacej knihe mestského úradu. Okrem nich je potrebné podať nové daňové priznanie a toto pán XXXXX podal až v roku 2005. XXXXX nezaslalo spoločnosti XXXXX, ani XXXXX, platobný výmer za roky 2003 a 2004, pretože ak nedošlo k požiadaniu o vyrúbenie novej dane pre inú spoločnosť, tak sa výmer nezasiela a postupuje sa podľa naposledy podaného daňového priznania. 

Svedok XXXXX uviedol, že začiatkom roka 2002 osobne odovzdal na Mestskom úrade v XXXXX odhlášku z mestskej dane za XXXXX XXXXX a zároveň podal prihlášku za XXXXX, spolu s kúpnou zmluvou a listom vlastníctva, ktoré odovzdal pani XXXXX, pričom si nepamätá, či mu to bolo písomne potvrdené. Pri odovzdávaní týchto dokumentov mu pani Jančeková povedala niečo v tom zmysle, že oni sa cítia byť vlastníkmi a podľa zákona o daniach z nehnuteľností by museli mať s nimi akúsi zmluvu, že daň budú platiť oni, a keďže s nimi zmluvu nemajú, ona im žiaden výmer nepošle a tak sa aj stalo, za roky 2003 a 2004 nebol spoločnosti výmer doručený. Dôkazom toho, že predmetné doklady mestu doložil, je skutočnosť, že XXXXX do niekoľkých dní nového vlastníka zažalovalo na Okresnom súde XXXXX, pričom potrebné dokumenty nemohli získať iným spôsobom. Čo sa týka chodu firmy XXXXX, svedok bol poverený na vedenie tejto spoločnosti a iba keď nebolo možné, aby niečo podpísal on, podpisoval to konateľ pán XXXXX. S chodom firmy ho oboznamoval podľa toho, ako uznal za potrebné. Keďže na zaplatenie dane z nehnuteľností nemali platobný výmer, nemohli by platbu ani zaúčtovať. Mesto sa za obdobie rokov 2003 a 2004 vôbec nezaujímalo o predmetnú daň a ani ich nijako neurgovali, hoci vedeli, že  XXXXX, je vlastníkom hotela XXXXX. Až keď po nadobudnutí nového zákona, ktorý ukladal všetkým podať nové priznania na daň z nehnuteľností, splnil si tam uvedenú povinnosť a je možné, že úradníčky na nižšom stupni vtedy nedali informáciu vedeniu mesta a začali vyrubovať daň tak ako predtým. Ide pri tom o jednu z najväčších budov v strede mesta, všetkým na očiach a je nemožné, aby si niekto nevšimol dlh na dani v sume približne 75 000,- Sk ročne. Mesto sa začalo o daň prvý raz zaujímať tým, že podalo trestné oznámenie miesto ktorého však mali podľa svedka poslať výmer, ak si mysleli, že ich nárok je v poriadku. 

Z rozsudkov súdov, stu vlastníctva a prijojených zmlúv vyplýva, že Mesto XXXXX viedlo dlhoročné súdne spory proti firmám, zapísaným v katastri nehnuteľností ako vlastníci XXXXX XXXXX v XXXXX a priľahlých pozemkov. Mesto najprv dosiahlo určenie neplatnosti zmluvy, ktorou spoločnosť XXXXX XXXXX nadobudla tieto nehnuteľnosti od likvidátora bývalej socialistickej organizácie. Vzhľadom na to, že uvedený rozsudok nepostačoval na zápis mesta ako vlastníka do katastra, podalo dňa 28. 5. 2002 žalobu o určenie vlastníckeho práva k dotknutým nehnuteľnostiam, no už proti spološnosti XXXXX XXXXX, ktorá ich nadobudla kúpnou zmluvou zo dňa 1. 2. 2002, s vkladom do katastra povoleným dňa 7. 2. 2002.  V tomto konaní bolo mesto napokon úspešné, keď Krajský súd v XXXXX rozsudkom sp. zn. XXXXX zo dňa 27. 3. 2008 zmenil zamietavý rozsudok okresného súdu a určil, že navrhovateľ je vlastníkom sporných nehnuteľností. Rozsudok nadobudol právoplatnosť dňa  15. 5. 2008.

Z listinných podkladov predložených Mestom XXXXX vyplýva, že spoločnosť XXXXX XXXXX podala daňové priznanie k dani z nehnuteľností naposledy za rok 2006, no daň neplatil a vznikol nedoplatok, ktorý bol však predmetom iného trestného konania. Čo sa týka spoločnosti XXXXX, táto neuhradila daň za roky 2003 a 2004 po 75 354,- Sk, v roku 2005 daň bola uhradená, rovnako v roku 2006, v roku 2007 potom došlo k neuhradeniu sankčného úroku a za rok 2008 bola uhradená jedna splátka vo výške 16373,- Sk. 

V konaní bola tiež zisťovaná solventnosť XXXXX, v inkriminovanom období, pričom daňové priznania na daň z príjmu právnických osôb síce nasvedčujú permanentnej strate, výpisy z účtov spoločnosti vo VÚB banke a.s., nasvedčujú tomu, že spoločnosť mala v rozhodujúcom období dostatok prostriedkov na zaplatenie dane, no i pri ich použití uprednostnila svojich dodávateľov. 

XXXXX bol síce súdom trestaný, no na odsúdenie z roku 1984 nemožno prihliadať, keďže išlo o prečin podľa vtedajšej legislatívy a jeho jediné odsúdenie pre trestný čin z roku 1978 je už zahladené. Obvinený nebol doposiaľ postihnutý za priestupok, Mesto XXXXX ho hodnotí v podstate kladne. 

* * * * * * * * *
Podľa § 148b ods. 1 Trestného zákona účinného do 01. 01. 2006, kto vo väčšom rozsahu nezaplatí splatnú daň, potresce sa odňatím slobody až na tri roky, alebo peňažným trestom.  
	
Podľa § 89 ods. 13 Trestného zákona účinného do 01. 01. 2006, škodou nie nepatrnou sa rozumie škoda dosahujúca najmenej výšku minimálnej mesačnej mzdy, škodou nie malou sa rozumie suma dosahujúca najmenej šesťnásobok takej mzdy, väčšou škodou sa rozumie suma dosahujúca najmenej dvadsaťnásobok takej mzdy, značnou škodou suma dosahujúca najmenej stonásobok takej mzdy a škodou veľkého rozsahu suma dosahujúca najmenej päťstonásobok takej mzdy. Tieto hľadiská sa použijú obdobne na určenie výšky prospechu, hodnoty veci a rozsahu činu.

Podľa § 90 ods. 2 Trestného zákona účinného do 01. 01. 2006, ak zákon ustanovuje, že páchateľ musí byť nositeľom osobitnej vlastnosti, spôsobilosti alebo postavenia, stačí, ak túto vlastnosť, spôsobilosť alebo postavenie spĺňa právnická osoba, v ktorej mene páchateľ koná.

Podľa § 3 Trestného zákona účinného do 01. 01. 2006:
	(1) Trestným činom je pre spoločnosť nebezpečný čin, ktorého znaky sú uvedené v tomto zákone.
	(2) Čin, ktorého stupeň nebezpečnosti pre spoločnosť je nepatrný, nie je trestným činom, aj keď ináč vykazuje znaky trestného činu.
	(3) Pre trestnosť činu treba úmyselné zavinenie, ak neustanovuje tento zákon výslovne, že postačí zavinenie z nedbanlivosti.
	(4) Stupeň nebezpečnosti činu pre spoločnosť je určovaný najmä významom chráneného záujmu, ktorý bol činom dotknutý, spôsobom vykonania činu a jeho následkami, okolnosťami, za ktorých bol čin spáchaný, osobou páchateľa, mierou jeho zavinenia a jeho pohnútkou.

Podľa § 4 Trestného zákona účinného do 01. 01. 2006, trestný čin je spáchaný úmyselne, ak páchateľ
a) chcel spôsobom uvedeným v tomto zákone porušiť alebo ohroziť záujem chránený týmto zákonom, alebo
b) vedel, že svojím konaním môže také porušenie alebo ohrozenie spôsobiť, a pre prípad, že ich spôsobí, bol s tým uzrozumený.

Podľa § 1 písm. b) nariadenia vlády SR č. 428/2005 Z.z., ktorým sa ustanovuje výška minimálnej mzdy, výška minimálnej mzdy sa ustanovuje na 6 900 Sk za mesiac pre zamestnanca odmeňovaného mesačnou mzdou.

Podľa § 2 ods. 1 Trestného zákona č. 300/2005 Z.z., trestnosť činu sa posudzuje a trest sa ukladá podľa zákona účinného v čase, keď bol čin spáchaný. Ak v čase medzi spáchaním činu a vynesením rozsudku nadobudnú účinnosť viaceré zákony, trestnosť činu sa posudzuje a trest sa ukladá podľa zákona, ktorý je pre páchateľa priaznivejší. 

Podľa § 2 ods. 1 Zákona č. 317/1992 Zb. o dani z nehnuteľností, účinného do 01. 11. 2004 (ďalej iba "Zákon o dani z nehnuteľností"), daňovníkom dane z pozemkov je vlastník pozemku alebo správca pozemku vo vlastníctve štátu, 2) alebo správca pozemku vo vlastníctve obce 3) alebo správca pozemku vo vlastníctve vyššieho územného celku 3a) (ďalej len "vlastník pozemku"). Pre daňovú povinnosť je rozhodujúce, kto je ako vlastník pozemku zapísaný v katastri nehnuteľností 4) (ďalej len "kataster"). Ak vlastník pozemku prenechal pozemky podľa § 3 ods. 1 do nájmu fyzickým osobám alebo právnickým osobám, je daňovníkom nájomca, ak nájomný vzťah trvá alebo má trvať najmenej päť rokov a je evidovaný v katastri ako nájomca.

Podľa § 7 ods. 1 Zákona o dani z nehnuteľností, daňovníkom dane zo stavieb je vlastník stavby alebo správca stavby vo vlastníctve štátu, alebo správca stavby vo vlastníctve obce, alebo správca stavby vo vlastníctve vyššieho územného celku (ďalej len "vlastník stavby").

Podľa § 2 ods. 1 Zákona o dani z nehnuteľností, daňové priznanie k dani z nehnuteľností (ďalej len "priznanie") je daňovník povinný podať príslušnému správcovi dane na rok 1993 do 15. marca 1993. V ďalších rokoch je povinný podať priznanie do 31. januára bežného zdaňovacieho obdobia daňovník, ktorému vznikne daňová povinnosť k dani z nehnuteľností, daňovník, u ktorého nastali zmeny skutočností rozhodujúcich na vyrubenie dane z nehnuteľností. Za zmeny v okolnostiach rozhodujúcich na vyrubenie dane sa nepovažujú zmeny sadzieb dane a zmeny koeficientov podľa § 6, 11 a 11e.

Podľa § 18 ods. 1 Zákona o dani z nehnuteľností, daň z pozemkov, daň zo stavieb a daň z bytov vyrubí správca dane každoročne do 15. marca bežného zdaňovacieho obdobia podľa stavu k 1. januáru.

	Podľa § 19 ods. 1 Zákona o dani z nehnuteľností, vyrubená daň z nehnuteľností je splatná,
a) ak ide o daňovníka prevádzkujúceho poľnohospodársku výrobu, v troch splátkach, a to 20% dane do 30. júna, 30% dane do 30. septembra a 50% dane do 30. novembra bežného roka,
b) v ostatných prípadoch v štyroch rovnakých splátkach, a to najneskôr do 31. marca, 30. júna, 30. septembra a 30. novembra bežného roka, za ktorý sa daň vyrubuje.

Podľa § 135 Obchodného zákonníka:
	(1) Konatelia sú povinní zabezpečiť riadne vedenie predpísanej evidencie a účtovníctva, viesť zoznam spoločníkov a informovať spoločníkov o záležitostiach spoločnosti.
 (2) Konatelia predkladajú valnému zhromaždeniu na schválenie riadnu individuálnu účtovnú závierku a mimoriadnu individuálnu účtovnú závierku a návrh na rozdelenie zisku alebo úhradu strát v súlade so spoločenskou zmluvou a stanovami. Ak osobitný zákon ukladá spoločnosti povinnosť vyhotoviť výročnú správu, konatelia predkladajú valnému zhromaždeniu na prerokovanie spolu s riadnou alebo mimoriadnou individuálnou účtovnou závierkou výročnú správu.
 
Podľa § 135a ods. 1 Obchodného zákonníka, konatelia sú povinní vykonávať svoju pôsobnosť s odbornou starostlivosťou a v súlade so záujmami spoločnosti a všetkých jej spoločníkov. Najmä sú povinní zaobstarať si a pri rozhodovaní zohľadniť všetky dostupné informácie týkajúce sa predmetu rozhodnutia, zachovávať mlčanlivosť o dôverných informáciách a skutočnostiach, ktorých prezradenie tretím osobám by mohlo spoločnosti spôsobiť škodu alebo ohroziť jej záujmy alebo záujmy jej spoločníkov, a pri výkone svojej pôsobnosti nesmú uprednostňovať svoje záujmy, záujmy len niektorých spoločníkov alebo záujmy tretích osôb pred záujmami spoločnosti.

* * * * * * * * *

Objektom trestného činu nezaplatenia dane je záujem štátu na jej včasnom zaplatení, ide teda o trestnoprávny postih za nesplnenie záväzku, ktorý vyplýva z príslušných daňových zákonov. Daň je splatná vo vopred určenej výške a zákonom stanovených lehotách, ktorú fyzická alebo právnicka osoba odvádza zo svojich príjmov na základe zákonom ustanovených skutočností, resp. po tom, čo ju štátny orgán, alebo orgán verejnej samosprávy vyrubil. Predpokladom trestnej zodpovednosti je solventnosť platiteľa dane. Páchateľom tohto trestného činu je subjekt - platiteľ dane, pričom ide o úmyselný trestný čin. Na splnenie znaku "vo väčšom rozsahu je potrebné dosiahnuť rozsah aspoň 138 000,- Sk, čo v platnej mene predstavuje 4580,76 €.

* * * * * * * * *

Trestný zákon č. 140/1961 Zb., podľa ktorého sa trestnosť skutku posudzuje, staval formálne a materiálne chápanie trestného činu na rovnakú úroveň, preto bolo potrebné dôsledne posúdiť vec z oboch týchto hľadísk.

Z formálneho hľadiska možno konštatovať, že skutok, pre ktorý sa vedie trestné stíhanie, má znaky trestného činu nezaplatenia dane podľa § 148b ods. 1 Trestného zákona účinného do 01. 01. 2006 a výsledky vyšetrovania nasvedčujú podozreniu, že ho spáchal svojím opomenutím obvinený.

Je nesporné, že:
- spoločnosť XXXXX, XXXXX bola v rozhodujúcom čase, t.j. k 01. 01. 2003 a 01. 01. 2004 zapísaná v katastri nehnuteľností ako vlastník XXXXX v XXXXX a priľahlých pozemkov, pričom tieto nehnuteľnosti aj užívala. Tieto skutočnosti vyplývajú z úplného listu vlastníctva, výpovedi svedkov a listinných dôkazov,
- ide o nehnuteľnosti podliehajúce dani z nehnutenoľností podľa osobitného predpisu, ktorej správcom je Mesto XXXXX, pričom výška tejto dane bola v rozhodujúcom čase za obe nehnuteľnosti spolu 75.354,- Sk ročne, 
- obv. XXXXX bol v rozhodujúcom čase konateľom daňového subjektu,
- daň z nehnuteľností za roky 2003 a 2004 nebola v danom prípade priznaná ani zaplatená,
- spoločnosť XXXXX disponovala na svojom účte v rozhodujúcom období peňažnými sumami, ktoré prevyšovali daňovú povinnosť na dani z nehnuteľností.

Pokiaľ obvinený poukazuje na skutočnosť, že skutočným obchodným vedením spoločnosti poveril XXXXX, toto ho nezbavuje povinností konateľa obchodnej spoločnosti, ktoré mu ukladajú viaceré právne predpisy, napr. vyššie citované ustanovenia Obchodného zákonníka. Po objektívnej stránke sa obvinenému kladie za vinu opomenutie povinnosti a niet pochýb, že ide o osobu ktorá za jej splnenie zodpovedala, pričom obvinenému nič nebránilo, aby si túto povinnosť aj skutočne splnil. Obvinený vedel, že obchodná spoločnosť, ktorej je konateľom, má vo vlastníctve nehnuteľnosti podliehajúce obecnej dani, pričom jeho ľahostajný vzťah k tomu, či daň bola alebo nebola zaplatená, vyjadruje jeho kladné stanovisko k obom týmto možnostiam a svedčí prinajmenšom o naplnení vôľovej zložky nepriamého úmyslu.  

Spor o určenie vlastníctva k nehnuteľnostiam, ktorý viedlo XXXXX XXXXX proti spoločnosti XXXXX nemal žiaden vplyv na existenciu daňovej povinnosti, ani na to, kto mal daň zaplatiť. Uvedená spoločnosť bola nielen vlastníkom zapísaným v katastri nehnuteľnosti (čo už by samo osebe postačovalo), ale sa ako vlastník predmetných nehnuteľností aj správala, tieto užívala a svoje postavenie aktívne bránila aj v prebiehajúcom súdnom spore. Zároveň treba uviesť, že v danom prípade by obvineného neospravedlňoval ani prípadný negatívny právny omyl, pretože by sa týkal normy, na ktorú sa trestný zákon odvoláva.

Ďalej považujem za potrebné uviesť, že schopnosť dotknutej spoločnosti zaplatiť daň z nehnuteľností za roky 2003 a 2004 som vyhodnotil kladne aj napriek daňovej strate, ktorú spoločnosť vykázala v roku 2004, resp. minimálnemu základu dane v roku 2003. Vychádzam pritom zo zostatkov na bežnom účte spoločnosti, ktorý bol vedený vo VÚB, a.s. Bratislava, kde spoločnosť priebežne disponovala sumami, ktoré jej umožňovali daň zaplatiť. Treba si uvedomiť, že daňové povinnosti sú prednostnými platbami, ktorým zákon poskytuje vyššiu formu právnej ochrany, čiže nemožnosť akceptovať postup daňového subjektu, ktorý uprednostnil plnenie bežných záväzkov z obchodného styku pred zaplatením dane. Podotýkam, že daň z nehnuteľnosti je dlhodobo predvídateľná, pretože vychádza zo stavu k 1.januáru toho ktorého roka, čiže jej platiteľ hneď na začiatku účtovného obdobia vie, aké sumy bude povinný zaplatiť k jednotlivým dátumom, ustanoveným v zákone. 

Konštatujem, že pokiaľ by sa trestnosť činu v danom prípade opierala iba o naplnenie formálnych znakov uvedených v osobitnej časti trestného zákona, považoval by som za adekvátne postavenie obvineného pred súd. Ako som však uviedol vyššie, pri trestných činoch posudzovaných podľa trestného zákona č. 140/1961 Zb. treba veľmi dôsledne skúmať aj materiálnu podmienku trestného činu.

K materiálnej podmienke trestného činu. Už zo znenia vyššie citovaného ustanovenia Trestného zákona je zrejmé, že stupeň nebezpečnosti činu pre spoločnosť nemožno exaktne vyjadriť v konkrétnych jednotkách. Zákon však uvádza demonštratívny výpočet najdôležitejších skutočností, ktoré treba pri posudzovaní spoločenskej nebezpečnosti skutku zohľadniť. Ide o význam chráneného záujmu, ktorý bol činom dotknutý, spôsob vykonania činu, následky činu, okolnosti za ktorých bol spáchaný, osobu páchateľa, mieru jeho zavinenia a pohnútky, ktorá ho k činu viedla. 

V tomto konkrétnom prípade som zohľadnil predovšetkým okolnosti, za ktorých bol čin spáchaný. Aj napriek tomu, že svedkyňa XXXXX poprela, resp. nepamätá si skutočnosti, o ktorých vypovedal svedok XXXXX, tieto celkom dobre zapadajú do rámca vtedajších vzťahov medzi Mestom XXXXX a spločnosťami, na ktoré boli sporné nehnuteľnosti zapísané v katastri. Je skutočne pravdou, že práve v roku 2002, krátko potom ako došlo k prevodu XXXXX na spoločnosti XXXXX, rozhodlo sa Mesto XXXXX podať žalobu o určenie vlastníctva. Je tiež pravdou, že dovtedy bola daň z nehnuteľnosti vyrubovaná spoločnosti XXXXX XXXXX a po nadobudnutí účinnosti nového zákona o miestnych daniach, podala priznanie a  začala daň platiť spoločnosť XXXXX, XXXXX. Mesto XXXXX v období rokov 2003 a 2004 nepristupovalo aktívne k vyrúbeniu a vymáhaniu dane z nehnuteľnosti, pričom sa nemožno vyhnúť dojmu, že zástupcovia mesta zrejme sami nevedeli, ako sa zachovať, keď na jednej strane tvrdili v súdnom spore, že sú zo zákona vlastníkmi XXXXX s pozemkom, no na druhej strane boli súčasne správcami dane z nehnuteľností vo vzťahu k predmetu sporu, formálne vlastnícky zapísanému v prospech ich odporcu, pričom tento zápis do katastra považovali za nezákonný. Túto dilemu napokon mesto vyriešilo až v roku 2005, keď akceptovalo daňové priznanie spoločnosti XXXXX urobené podľa nového predpisu a začalo vyrubovať z nehnuteľností daň. Je tiež priznačné, že vec sa začala preverovať až v roku 2008, a to z vlastného podnetu polície. Správca dane sa teda o túto daň za roky 2003 a 2004 nezaujímal, hoci poznal všetky rozhodujúce skutočnosti a v inom období, za rok 2007 pristúpil aj k vyrúbeniu sankčného úroku. 
Z týchto okolností, keď správca dane sám nemal úplne jasno v tom, či daň vyrubovať a dokonca na jej vyrúbenie rezignoval, hoci mal na to potrebné vedmosti aj zákonné oprávnenia, možno vyvodiť zníženie nebezpečnosti konania obvineného pre spoločnosť. 

Ďalšou veľmi dôležitou skutočnosťou, ktorá má vplyv na posúdenie nebezpečnosti skutku pre spoločnosť je plynutie času.  Od dokonania skutku uplynulo sedem rokov, pričom tento skutok sám osebe vyšiel najavo až takmer po štyroch rokoch. K premlčaniu trestného stíhania síce nedošlo vzhľadom na vznesenie obvinenia v roku 2008, takisto nie vinou orgánov činnýcn v trestnom konaní trvalo vyšetrovanie tri roky (podstatnou okolnosťou tu bola nemožnosť vypočuť dôležitého svedka XXXXX, vzhľadom na jeho dlhodobú a opakovanú práceneschopnosť), toto však nič nemení na fakte, že o skutku rozhodujeme s veľkým časovým odstupom. Z ustálenej súdnej praxe vyplýva, že uplynutím dlhej doby od spáchania skutku sa zmenšuje spoločensky záujem na potrestaní jeho páchateľa.

K osobe obvineného z listinných dôkazov zisťujem, že minimálne od roku 1984, t.j. viac ako 27 rokov, vedie riadny život v tom zmysle, že nebol súdom trestaný ani iným orgánom postihnutý za priestupok, taktiež z miesta trvalého bydliska neboli oznámené žiadne negatívne informácie.

Všetky tri vyššie uvedené skutočnosti vytvárajú spoločne dôvod, pre ktorý je stupeň nebezpečnosti stíhaného skutku pre spoločnosť nepatrný, čiže  nedosahuje úroveň požadovanú zákonom na to, aby mohol byť skutok považovaný za trestný čin. 

Znaky trestného činu, či už sú uvedené v osobitnej alebo všeobecnej časti Trestného zákona, tvoria navzájom nerozlučnú jednotu. Pokiaľ chýba ktorýkoľvek z nich, nemožno za čin vyvodiť právnu zodpovednosť. Naplnenie formálnych znakov skutkovej podstaty trestného činu, uvedeného v § 148b ods. 1 Trestného zákona účinného do 01. 01. 2006, nepostačuje na vyvodenie trestnej zodpovednosti, pokiaľ nie je daná spoločenská nebezpečnosť činu v zmysle § 3 ods. 2 Trestného zákona účinného do 01. 01. 2006.

Podľa § 215 ods. 1 písm. b) Trestného poriadku, prokurátor zastaví trestné stíhanie, ak skutok, pre ktorý sa vedie trestné stíhanie, nie je trestným činom a nie je dôvod na postúpenie veci. 

Bolo preukázané, že konanie XXXXX síce vykazuje formálne znaky trestného činu, no absentuje tu materiálny znak. Preto som trestné stíhanie obvineného zastavil tak, ako je uvedené vo výrokovej časti tohto uznesenia.
Poučenie:
Proti tomuto uzneseniu je prípustná sťažnosť, ktorú možno podať u prokurátora okresnej prokuratúry do troch dní od oznámenia uznesenia. Sťažnosť má odkladný účinok. (§ 185 a nasl. Tr. por.)

Mgr. Vladimír Martinovič
prokurátor