Okresná prokuratúra Ružomberok 
Dončova 8, 034 53 Ružomberok 1 	

Sp. zn. : 1 Pv 115/11/5508	Ružomberok, 20.3.2012
EEČ : 2-42-18-2012

U Z N E S E N I E

Trestná vec:	obvinený XXXXX 
Prečin:	nevyplatenie mzdy a odstupného podľa § 214 odsek 1, odsek 2 písmeno a) Trestného zákona číslo 300/2005 Zbierky zákonov v znení zákona číslo 498/2008 Zbierky zákonov

Rozhodol: 	prokurátor Okresnej prokuratúry Ružomberok
Rozhodnutie:
Podľa § 215 odsek 1 písmeno b Trestného poriadku zastavujem trestné stíhanie obvineného:
1.	XXXXX
	dátum narodenia: XXXXX
	miesto narodenia: XXXXX
	trvalé bydlisko: XXXXX
Skutková veta:
XXXXX ako konateľ spoločnosti XXXXX spol. s r.o., XXXXX 1203/13, XXXXX, IČO: XXXXX, svojmu zamestnancovi, XXXXX,  nar. XXXXX, bytom XXXXX, XXXXX, pracujúcemu  pre spoločnosť XXXXX spol. s r.o., na základe pracovnej zmluvy zo dňa 31.08.2006, nevyplatil mzdu za mesiace:

- január 2009 vo výške 1388,19 Eur, splatnú dňa 15.02.2009,  
- február 2009 vo výške 1391,49 Eur, splatnú dňa 15.03.2009, 
- marec 2009 vo výške 1397,85 Eur, splatnú dňa 15.04.2009, 

hoci v dňoch splatnosti mzdy disponovala spoločnosť XXXXX spol. s r.o., XXXXX 1203/13, XXXXX, IČO: XXXXX dostatočným množstvom finančných prostriedkov na jej vyplatenie, čím tak XXXXX ako konateľ, a teda štatutárny orgán spoločnosti XXXXX, spol. s r.o., XXXXX 1203/13, XXXXX, IČO: XXXXX, nevyplatil XXXXX mzdu za mesiace január 2009 - marec 2009 v súhrnnej výške 4.177,53 Eur,
Právna veta:
lebo nie je tento skutok trestným činom a nie je dôvod na postúpenie veci
Odôvodnenie:
Uznesením vyšetrovateľa Okresného riaditeľstva PZ, Odboru kriminálnej polície v Ružomberku zo dňa 23.03.2011, ČVS: ORP-91/OEK-RK-2011, vydaným v zmysle § 199 ods. 1 Trestného poriadku bolo začaté následne uznesením z 12.10.2011 podľa § 206 ods. 1 Trestného poriadku vznesené obvinenie XXXXX, nar. XXXXX, pre pokračovací prečin nevyplatenia mzdy a odstupného podľa § 214 ods. 1, ods. 2 písm. a) Trestného zákona na tom skutkovom základe ako je popísané vo výrokovej časti tohto uznesenia. 

Podkladom na vznesenie obvinenia bol znalecký posudok č. 14/2011 z odboru ekonómia a manžment, odvetvie účtovníctvo a daňovníctvo, personalistika vypracovaný znalkyňou XXXXX, z ktorého vyplynulo, že zamestnávateľ - spoločnosť XXXXX, spol. s r.o., mala dostatok finančných prostriedkov na vyplatenie miezd zamestnancovi XXXXX v deň ich splatnosti.

Obvinený XXXXX vo svojom výsluchu uviedol, že uvedenú mzdu za mesiace január - marec 2009 postupne v plných výškach vyplatil poškodenému XXXXX kedy tieto vyplatil poškodenému po častiach v hotovosti a aj na účet v banke, ale v plnej výške.

Dňa 31.10.2011, po vznesení obvinenia XXXXX, bol vypočutý XXXXX, ktorý uviedol, že je pravdou, že mu XXXXX vyplatil peniaze, kedy tak urobil v dňoch 12.03.2009, 06.05.2009, 09.06.2009 vždy po 1.000,- Eur v hotovosti a prevodom na účet č. XXXXX dňa 09.07.2011 sumu 1.000,- Eur. Zároveň uviedol, že došlo k neúmyselnému omylu, nakoľko v trestnom oznámení uviedol iné skutočnosti, nakoľko pozabudol pri spisovaní trestného oznámenia, že mu XXXXX finančné prostriedky ako mzdu za uvedené mesiace január až marec 2009 vyplatil v hotovosti, ale len čiastočne. Následne uviedol, že podľa jeho evidencie mu aj tak firma XXXXX, spol. s r.o. dlhuje na mzde sumu 1.580,- Eur. Nevie presne, koľko mal dostať mzdu za mesiac apríl 2009.  

Vzhľadom na to, že XXXXX ako svedok a následne aj ako obvinený vypovedal identicky, že mzdu Ing. XXXXX vyplatil, pričom poškodený od podania trestného oznámenia zmenil svoju výpoveď vo vzťahu k nevyplateniu mzdy vzťahujúcej sa k pracovnému pomeru so spoločnosťou XXXXX spol. s r. o., kedy údajne neúmyselne pozabudol, že väčšinu finančných prostriedkov dostal vyplatené, je týmto svedecká výpoveď XXXXX menej dôveryhodná.

Z vykonaného vyšetrovania vyplýva, že zostávajúca nevyplatená mzda, ktorá je predmetom trestného konania, týkajúca sa mesiaca marec 2009 predstavuje výšku 177,53 Eur, pričom vzhľadom na nedôveryhodnosť výpovede poškodeného je aj táto výška otázna. V prípade, že tak poškodený uzná za vhodné, môže si svoj nárok o vyplatenie zostávajúcej mzdy uplatniť na príslušnom súde v občianskom súdnom konaní.

Prečinu nevyplatenie mzdy a odstupného podľa § 214 ods. 1, ods. 2 písm. a) Trestného zákona sa dopustí ten, kto ako štatutárny orgán právnickej osoby alebo fyzická osoba, ktorá je zamestnávateľom, alebo ich prokurista nevyplatí svojmu zamestnancovi mzdu, plat alebo inú odmenu za prácu, náhradu mzdy alebo odstupné, na ktorých vyplatenie má zamestnanec nárok, v deň ich splatnosti, hoci v tento deň mal peňažné prostriedky na ich výplatu, ktoré nevyhnutne nepotreboval na zabezpečenie činnosti právnickej osoby alebo činnosti zamestnávateľa, ktorý je fyzickou osobou alebo vykoná opatrenia smerujúce k zmareniu vyplatenia týchto peňažných prostriedkov, pričom skutkom spôsobí väčšiu škodu.

Podľa § 17 Trestného zákona pre trestnosť činu spáchaného fyzickou osobou treba úmyselné zavinenie, ak tento zákon výslovne neustanovuje, že stačí zavinenie z nedbanlivosti.

Podľa § 10 ods. 2 Trestného zákona nejde o prečin, ak vzhľadom na spôsob vykonania činu a jeho následky, okolnosti, za ktorých bol čin spáchaný, mieru zavinenia a pohnútku páchateľa je jeho závažnosť nepatrná.

Podľa § 125 ods. 1 Trestného zákona škodou malou sa rozumie škoda prevyšujúca sumu 266 eur. Škodou väčšou sa rozumie suma dosahujúca najmenej desaťnásobok takej sumy. Značnou škodou sa rozumie suma dosahujúca najmenej stonásobok takej sumy. Škodou veľkého rozsahu sa rozumie suma dosahujúca najmenej päťstonásobok takej sumy. Tieto hľadiská sa použijú rovnako na určenie výšky prospechu, hodnoty veci a rozsahu činu.

Podľa § 2 ods. 10 Trestného poriadku orgány činné v trestnom konaní postupujú tak, aby bol zistený skutkový stav veci, o ktorom nie sú dôvodné pochybnosti, a to v rozsahu nevyhnutnom na ich rozhodnutie. Dôkazy obstarávajú z úradnej povinnosti. Právo obstarávať dôkazy majú aj strany. Orgány činné v trestnom konaní s rovnakou starostlivosťou objasňujú okolnosti svedčiace proti obvinenému, ako aj okolnosti, ktoré svedčia v jeho prospech, a v oboch smeroch vykonávajú dôkazy tak, aby umožnili súdu spravodlivé rozhodnutie.

Podľa § 2 ods. 12 Trestného poriadku orgány činné v trestnom konaní a súd hodnotia dôkazy získané zákonným spôsobom podľa svojho vnútorného presvedčenia založeného na starostlivom uvážení všetkých okolností prípadu jednotlivo i v ich súhrne nezávisle od toho, či ich obstaral súd, orgány činné v trestnom konaní alebo niektorá zo strán.

Na základe logického úsudku vyplývajúceho zo starostlivého uváženia všetkých dôkazov získaných zákonným spôsobom tak jednotlivo, ako aj v ich vzájomnej súvislosti s prihliadnutím na zásadu náležitého zistenia skutkového stavu obsiahnutú v ustanovení § 2 ods. 10 Trestného poriadku a zásadu voľného hodnotenia dôkazov obsiahnutú v ustanovení § 2 ods. 12 Trestného poriadku, som dospel k záveru, že skutok, ktorý je právne posudzovaný ako pokračovací prečin nevyplatenia mzdy a odstupného podľa § 214 ods. 1, ods. 2 písm. a) Trestného zákona, a pre ktorý bolo dňa 12.10.2011 uznesením vyšetrovateľa OR PZ v Ružomberku, v zmysle ustanovenia § 206 ods. 1 Trestného poriadku vznesené obvinenie XXXXX, nie je trestným činom a nie je dôvod na postúpenie veci.

V tejto súvislosti je potrebné poukázať na skutočnosť, že právny poriadok, aj keď vnútorne diferencovaný, tvorí jednotu, a ako taký je potrebné ho vykladať pri aplikácii jednotlivých ustanovení a inštitútov, a preto, pokiaľ ide o naplnenie objektívnych aj subjektívnych znakov trestného činu, pri premietnutí princípu trestnoprávnej represie ako posledného prostriedku - „ultima ratio" - nemôže byť ignorovaná občianskoprávna stránka veci. Vykonaným dokazovaním bolo dostatočným spôsobom preukázané, že medzi spoločnosťou XXXXX spol. s r. o., v mene ktorej konal XXXXX a XXXXX došlo k uzatvoreniu zmluvy, resp. zmlúv, v zmysle pracovnoprávnych predpisov, pričom vynucovanie ich dodržiavania však nemôže byť predmetom trestného konania. Porušenie ustanovení zmluvy jednou zo zmluvných strán nie je možné bez ďalšieho pokladať za konanie naplňujúce znaky niektorého z trestných činov ustanovených v osobitnej časti Trestného zákona. Princíp subsidiarity trestnej represie totiž vyžaduje, aby štát uplatňoval prostriedky trestného práva zdržanlivo, to znamená predovšetkým tam, kde sú iné prostriedky ochrany práv fyzických a právnických osôb vyčerpané, neúčinné alebo nevhodné. Štát tieto prostriedky môže uplatňovať len na báze zdržanlivosti, t. j. tam, kde iné nástroje práva zlyhali alebo sú neefektívne a neadekvátne.

Trestné právo a trestnoprávnu kvalifikáciu určitého konania ako trestného činu, ktoré má súkromnoprávny základ, je potrebné považovať za krajný právny prostriedok, ktorý má význam predovšetkým celospoločenský, t. j. z hľadiska ochrany základných spoločenských hodnôt. V zásade však nemôže slúžiť ako prostriedok nahradzujúci ochranu práv a právnych záujmov jednotlivca v oblasti súkromnoprávnych vzťahov, kde závisí predovšetkým od individuálnej aktivity jednotlivca, aby strážil svoje práva, ktorým má súdna moc poskytovať ochranu. Je však neprijateľné, aby túto ochranu aktívne preberali orgány činné v trestnom konaní, ktorých úlohou je prevažne ochrana celospoločenských hodnôt a nie priamo konkrétnych subjektívnych práv jednotlivca, ktoré svojou povahou spočívajú v súkromnoprávnej sfére. V právnom štáte je neprípustné, aby prostriedky trestnej represie slúžili k uspokojovaniu subjektívnych práv súkromnoprávnej povahy, ak nie sú vedľa toho splnené všetky predpoklady vzniku trestnoprávnej zodpovednosti, v danom prípade najmä materiálny znak spáchaného prečinu. 

Je nepochybné, že medzi subjektami pracovného práva došlo k uzatvoreniu zmluvy, pričom spory vzniknuté z tejto zmluvy je potrebné riešiť v zmysle občianskoprávnych, resp. pracovnoprávnych predpisov a nie formou trestného konania z dôvodu, že nástroje, pomocou ktorých sa realizuje trestnoprávna ochrana, obmedzujú základné práva a slobody a len dôsledné rešpektovanie princípu ultima ratio zaručuje, že takéto obmedzenia bude možné ešte považovať za proporcionálne s účelom sledovaným trestným konaním. Jednotlivé zložky proporcionality pritom sú spôsobilosť, nevyhnutnosť a adekvátnosť použitia trestnoprávneho prostriedku ochrany a vyjadrujú nutnosť zodpovedania otázky, či neexistuje alternatívne riešenie v mimotrestnej oblasti, ktoré by predstavovalo menšie obmedzenie základných práv určitej osoby, v danom prípade znášanie dôkazného bremena ohľadom sporných skutočností účastníkmi konania v občianskom súdnom konaní a následnom vymáhaní priznanej pohľadávky formou exekučného konania. Uvedené platí o to viac v prípade, že poškodený podal trestné oznámenie s odstupom takmer dvoch rokov po spáchaní skutku. 

Ingerencia donucovacej moci štátu v tomto štádiu, kedy neboli zďaleka vyčerpané všetky zákonné prostriedky predpokladané právnym poriadkom a aj uzatvorenou zmluvou, by bola neprimeraným zásahom do riešenia tohto sporu.

Podľa § 215 ods. 1 písm. b) Trestného poriadku prokurátor zastaví trestné stíhanie, ak nie je tento skutok trestným činom a nie je dôvod na postúpenie veci.

Z vyššie uvedených dôvodov som trestné stíhanie podľa § 215 ods. 1 písm. b) Trestného poriadku zastavil, pretože nie je tento skutok trestným činom a nie je dôvod na postúpenie veci.
Poučenie:
Proti tomuto uzneseniu je prípustná sťažnosť, ktorú možno podať u prokurátora okresnej prokuratúry do troch dní od oznámenia uznesenia. Sťažnosť má odkladný účinok. (§ 185 a nasl. Tr. por.)

JUDr. Štefan Tomaško
prokurátor