Okresná prokuratúra Bratislava II 
Kvetná 13, 820 05 Bratislava 25 	

Sp. zn. : 1 Pv 932/12/1102	Bratislava II, 19.2.2013
EEČ : 2-9-55-2013

U Z N E S E N I E

Trestná vec:	obvinená XXXXX 
Prečin:	Ohrozovanie mravnej výchovy mládeže podľa § 211 odsek 1 písmeno b, odsek 3 písmeno a Trestného zákona číslo 300/2005 Zbierky zákonov v znení zákona číslo 246/2012 Zbierky zákonov

Rozhodol: 	prokurátorka Okresnej prokuratúry Bratislava II
Podľa § 215 odsek 1 písmeno b Trestného poriadku zastavujem trestné stíhanie obvinenej:
1.	XXXXX
	dátum narodenia: XXXXX
	miesto narodenia: XXXXX
	rodné priezvisko: XXXXX
	trvalé bydlisko: XXXXX
najneskôr od 02.03.2012 až do 29.06.2012, počas školského roka 2011/2012, najmä v mieste svojho bydliska XXXXX, si z nedbanlivosti dôsledne neplnila rodičovské povinnosti voči maloletej dcére XXXXX XXXXX, nar. XXXXX, v dôsledku čoho sa maloletá opakovane nezúčastňovala povinnej školskej dochádzky a na Základnej škole v XXXXX, v školskom roku 2011/2012 vynechala 264 vyučovacích hodín bez ospravedlnenia a mala zníženú známku zo správania na 4 stupeň, a to i napriek tomu, že obvinená bola opakovane Základnou školou XXXXX a Mestskou časťou XXXXX upozornená na absencie maloletej na vyučovaní a na potrebu nápravy,

lebo nie je tento skutok trestným činom a nie je dôvod na postúpenie veci
Odôvodnenie:
Vyšetrovateľ Odboru kriminálnej polície Okresného riaditeľstva Policajného zboru Bratislava II viedol pod č.v.s. XXXXX trestné stíhanie XXXXX pre prečin ohrozovania mravnej výchovy mládeže podľa § 211 ods. 1 písm. b), ods. 3 písm. a) Trestného zákona na vyššie uvedenom skutkovom základe.

Po skončení vyšetrovania vyšetrovateľ dňa 23.01.2013 predložil vyšetrovací spis spolu s návrhom na podanie obžaloby podľa § 234 ods. 1 Trestného poriadku. Preskúmaním preloženého návrhu, ako i vyšetrovacieho spisu som zistila, že výsledky skráteného vyšetrovania odôvodňujú zastavenie trestného stíhania podľa § 215 ods. 1 písm. b) Trestného poriadku.

Vykonaným dokazovaním bol preukázaný nasledovný skutkový stav:
Obvinená XXXXX  (ďalej aj ako „obvinená“) vo svojej výpovedi (č.l.4-10) uviedla, že sa necíti byť vinná, napriek tomu, že má vedomosť o tom, že jej maloletá dcéra XXXXX XXXXX (ďalej aj ako „maloletá“) má od 02.03.2012 na Základnej škole XXXXX neospravedlnené hodiny. S maloletou začali problémy na začiatku 8 ročníka na Základnej škole v XXXXX, kedy začala chodiť poza školu. Dovtedy sa dobre učila a bola aj vyznamenaná. Najprv sa snažila maloletú do školy osobne vodiť a potom, čo uvedené opatrenie zostalo bezvýsledné, umiestnila maloletú na dva mesiace na dobrovoľný diagnostický pobyt do Diagnostického centra v XXXXX Po uvedenom pobyte maloletú prehlásila na Základnú školu na XXXXX, pretože sa jej maloletá sťažovala, že na pôvodnej základnej škole má zlý kolektív a preto tam nechce chodiť. Obvinená ju do školy osobne vodila, no maloletá napriek tomu zo školy utiekla. Obvinená spolupracovala so školou, pričom sa radila aj s riaditeľkou a zástupkyňou školy ako vo veci ďalej postupovať. S maloletou a s riaditeľkou mala aj spoločný pohovor. Napriek tomu maloletá si nedala dohovoriť, často krát jej ukradla peniaze a utiekla z domu. Raz dokonca na maloletú dala vyhlásiť pátranie. Z uvedených dôvodov opätovne maloletú umiestnila do Diagnostického centra v XXXXX, kde maloletá zostala od 01.08.2011 až do 02.03.2012. Od ukončenia diagnostického pobytu bola maloletá len pár krát v škole, a to aj napriek tomu, že ju do skoly nosila, pretože z nej ušla. Obvinená s triednou učiteľkou neustále spolupracovala, pričom za ňou chodila aj tri krát do týždňa a bola s ňou v telefonickom kontakte. Kvôli výchovným problémom s maloletou sa obvinená skontaktovala aj so sociálnou kurátorkou, ktorá jej odporučila umiestnenie maloletej do diagnostického centra v XXXXX. Keďže v uvedenom diagnostickom centre nemali voľné miesto, musela maloletá čakať s umiestnením až do mesiaca august 2012. Obvinená v spolupráci Úradom práce, sociálnych vecí a rodiny (ďalej aj „ÚPSVR“) už podala návrh na nariadenie ústavnej starostlivosti nad maloletou. Na tom, aby maloletá dokončila školu jej záleží. Okrem maloletej má ďalšie dve deti, o ktoré sa stará. Otec maloletej sa o maloletú nezaujíma od jej dvoch rokov.  

Súdom ustanovená opatrovníčka maloletej XXXXX (ďalej aj ako „opatrovníčka“) (č.l. 12-18) ku skutku uviedla, že na ÚPSVR evidujú maloletú od mesiaca marec 2011, kedy začala mať neospravedlnené hodiny na vyučovaní. Obvinená sa na predvolanie dostavila na ÚPSVR (raz aj s maloletou), kde prisľúbila nápravu, avšak odmietla pomoc psychologičky. Maloletá bola následne dva krát umiestnená na diagnostickom pobyte, najprv v Diagnostickom centre XXXXX a následne v Diagnostickom centre XXXXX Po návrate z Diagnostického centra v XXXXX začala mať maloletá opätovne neospravedlnené hodiny. V mesiaci máj 2012 im Základná škola XXXXX oznámila, že maloletá od mesiaca marec 2012 do mesiaca  máj 2012 vymeškala 90 hodín. Dňa 25.05.2012 prišla na predvolanie obvinená, s ktorou sa dohodli, že maloletú umiestnia do Reedukačného centra v XXXXX a že podajú na Okresnom súde Bratislava II návrh na nariadenie ústavnej starostlivosti nad maloletou. Z dôvodu nedostatku miesta bola maloletá do Reedukačného centra v XXXXX umiestnená až 21.08.2012, pričom sa tam nachádza až doposiaľ. Taktiež v mesiaci september 2012 bol ÚPSVR podaný návrh na nariadenie ústavnej starostlivosti nad maloletou. Obvinená pôsobila dojmom, že nevie komunikovať s dcérou a že sa nesnaží nájsť riešenie. 

Triedna učiteľka maloletej XXXXX (ďalej aj ako „triedna učiteľka“) (č.l. 19-22) ku skutku uviedla, že maloletá mala do školy nastúpiť po ukončení diagnostického pobytu v XXXXX dňa 02.03.2012. Napriek uvedenému maloletá do školy nenastúpila, o čom bola informovaná obvinená. S obvinenou sa snažila spolupracovať a bola s ňou v neustálom kontakte, či už v osobnom alebo v telefonickom. S obvinenou sa tiež dohodli, že bude maloletú do školy nosiť, čo aj urobila, avšak maloletá potom začala utekať z domu. Maloletá mala za obdobie od 02.03.2012 do 29.06.2012 vymeškaných 264 neospravedlnených hodín. Obvinená sa vždy na predvolanie školy dostavila, so školou spolupracovala a vzniknuté problémy sa snažila riešiť.  Maloletá bola šikovná, ale vzhľadom k svojej ľahostajnosti a laksnému prístupu k povinnostiam mala zlé známky. 

Z ostatných dôkazov obsiahnutých v spise poukazujem najmä na:
-	rozhodnutie a správu z Diagnostického centra v XXXXX (č.l. 35-38, 47-50), podľa ktorého bola maloletá v uvedenom centre umiestnená od 01.08.2011 do 01.03.2012,
-	záznamy o prerokovaní priestupku (č.l. 39-45),
-	posudok zo Základnej školy na XXXXX XXXXX 46),
-	úradný záznam z ÚPSVR (č.l. 51, 57-58, 61,72-73,79),
-	správu z ÚPSVR (č.l. 69),
-	odpoveď z Reedukačného centra v XXXXX (č.l. 70-71),
-	podnet na nariadenie ústavnej starostlivosti nad maloletou (č.l. 74-76),
-	správa od zamestnávateľa obvinenej (č.l. 74),
-	register priestupkov obvinenej (č.l. 86),
-	odpis registra trestov obvinenej (č.l. 87).

Podľa § 2 ods. 5 Trestného poriadku prokurátor v trestnom konaní zastupuje štát. Ak tento zákon, medzinárodná zmluva vyhlásená spôsobom ustanoveným zákonom (ďalej len "medzinárodná zmluva") alebo rozhodnutie medzinárodnej organizácie, ktorým je Slovenská republika viazaná, neustanovuje inak, prokurátor je povinný stíhať všetky trestné činy, o ktorých sa dozvedel.

Podľa § 206 ods. 1 Trestného poriadku ak je na podklade trestného oznámenia alebo zistených skutočností po začatí trestného stíhania dostatočne odôvodnený záver, že trestný čin spáchala určitá osoba, policajt bez meškania vydá uznesenie o vznesení obvinenia.

Podľa § 8 ods. 1 Trestného zákona trestný čin je protiprávny čin, ktorého znaky sú uvedené v tomto zákone, ak tento zákon neustanovuje inak.

Podľa § 15 Trestného zákona trestný čin je spáchaný úmyselne, ak páchateľ
a) chcel spôsobom uvedeným v tomto zákone porušiť alebo ohroziť záujem chránený týmto zákonom, alebo
b) vedel, že svojím konaním môže také porušenie alebo ohrozenie spôsobiť, a pre prípad, že ho spôsobí, bol s tým uzrozumený.

Podľa § 16 Trestného zákona trestný čin je spáchaný z nedbanlivosti, ak páchateľ
a) vedel, že môže spôsobom uvedeným v tomto zákone porušiť alebo ohroziť záujem chránený týmto zákonom, ale bez primeraných dôvodov sa spoliehal, že také porušenie alebo ohrozenie nespôsobí, alebo
b) nevedel, že svojím konaním môže také porušenie alebo ohrozenie spôsobiť, hoci o tom vzhľadom na okolnosti a na svoje osobné pomery vedieť mal a mohol.

Podľa § 211 ods. 1 písm. b) Trestného zákona sa prečinu ohrozovania mravnej výchovy mládeže sa dopustí ten, kto vydá, čo aj z nedbanlivosti, osobu mladšiu ako osemnásť rokov nebezpečenstvu spustnutia tým, že umožní jej viesť záhaľčivý alebo nemravný život. 

Kvalifikovaná skutková podstata uvedeného trestného činu podľa § 211 ods. 3 písm. a) je naplnená konaním uvedeným v odseku 1 spáchaným závažnejším spôsobom konania (napr. po dlhší čas).

Priestupku podľa § 37 ods. 1 zákona č. 596/2003 Z. z. o štátnej správe v školstve a školskej samospráve a o zmene a doplnení niektorých zákonov v znení neskorších právnych predpisov (ďalej aj ako „zákona o štátnej správe v školstve“) sa dopustí zákonný zástupca dieťaťa, ktorý ohrozuje jeho výchovu a vzdelávanie alebo zanedbáva starostlivosť o povinnú školskú dochádzku dieťaťa, najmä ak dieťa neprihlási na povinnú školskú dochádzku alebo dieťa neospravedlnene vynechá viac ako 60 vyučovacích hodín v príslušnom školskom roku.

Zhodnotením vyššie rozobratých dôkazov, ktoré boli zabezpečené v prípravnom konaní, a to jednotlivo, ako i v ich vzájomnom súhrne, som dospela k právnemu záveru, že bolo nepochybne preukázané, že sa stal skutok, pre ktorý bolo začaté trestné stíhanie a vznesené obvinenie XXXXX, avšak tento skutok nenapĺňa znaky trestného činu ani priestupku.

Z vyššie citovaných zákonných ustanovení vyplýva, že za trestný čin považované len také protiprávne konanie, ktoré má všetky znaky niektorého trestného činu upraveného v Trestnom zákone. Medzi tieto typizované znaky, ktoré charakterizujú určité konanie ako trestný čin a odlišujú jednotlivé trestné činy navzájom, patrí o.i. objekt (zákonom chránený záujem), objektívna stránka trestného činu (konanie páchateľa, trestne relevantný následok a príčinná súvislosť medzi takýmto konaním a následkom) a subjektívna stránka  trestného činu (zavinenie páchateľa).

Objektom trestného činu ohrozovania mravnej výchovy mládeže je záujem štátu na riadnej výchove osôb mladších ako osemnásť rokov spôsobom, ktorý má byť v súlade so zásadami morálky občianskej spoločnosti.

Na naplnenie objektívnej stránky uvedeného trestného činu je potrebné vydanie osoby mladšej ako osemnásť rokov do nebezpečenstva spustnutia tým, že jej je páchateľom uvedeného trestného činu umožnené viesť záhaľčivý spôsob života alebo nemravný spôsob života. O umožnenie viesť záhaľčivý alebo nemravný spôsob života pôjde v prípade konania, ktorým páchateľ priamo alebo nepriamo vytvára podmienky pre vznik nežiadúcich návykov alebo sklonov (napr. nedostatočná starostlivosť o dieťa, ponechanie dieťaťa bez dozoru a vystavenie ho negatívnym vplyvom prostredia). Za umožnenie viesť záhaľčivý alebo nemravný spôsob života sa považuje aj konanie rodičov, ktorí neposielali po dlhšiu dobu svoje deti do školy a ani inak nezaisťovali ich vyučovanie. Osoba mladšia ako osemnásť rokov je vydaná do nebezpečenstva spustnutia tým, že v dôsledku konania páchateľa si osvojuje škodlivé návyky, povahové rysy, sklony a záujmy, ktoré spravidla vedú (bez toho aby museli viesť v konkrétnom prípade) k morálnemu úpadku jednotlivca a k neschopnosti usmerňovať spôsob jeho života v súlade so všeobecnými zásadami občianskej spoločnosti.

Z hľadiska subjektívnej stránky môže byť uvedený trestný čin spáchaný úmyselne i z nedbanlivosti.

V čase začatia trestného stíhania a v čase vznesenia obvinenia XXXXX boli v uvedenej trestnej veci zadovážené viaceré dôkazy (trestné oznámenie Mestskej časti Bratislava - Vrakuňa a listinné dôkazy týkajúce sa školskej dochádzky maloletej), ktoré vo svojom vzájomnom súhrne dostatočne, v rozsahu vymedzenom v ust. § 199 ods. 1 Trestného poriadku a § 206 ods. 1 Trestného poriadku, odôvodňovali záver, že skutok, ktorý napĺňal znaky prečinu ohrozovania mravnej výchovy mládeže, sa stal a spáchala ho obvinená.

Za uvedenej dôkaznej situácie, v zmysle zásady legality vyjadrenej najmä v ust. § 2 ods. 5 Trestného poriadku, bol orgán činný v trestnom konaní povinný začať trestné stíhanie voči obvinenej pre prečin ohrozovania mravnej výchovy mládeže na vyššie uvedenom skutkovom základe.

Po vznesení obvinenia, ktorým sa obvinenej otvorili zákonné možnosti aktívne sa brániť voči vznesenému obvineniu, a to najmä spochybňovaním dovtedy zadovážených dôkazov, predkladaním a navrhovaním nových dôkazov, účasťou na vyšetrovacích úkonoch, bola vo veci vypočutá obvinená, ktorá nielenže uviedla, že sa necíti byť vinná zo spáchania skutku, ale uviedla aj konkrétne skutočnosti a opatrenia, ktoré mala vyvinúť voči maloletej na zabezpečenie jej riadnej školskej dochádzky. Po vznesení obvinenia bola tiež preverená obhajoba obvinenej výsluchom triednej učiteľky maloletej, ktorá potvrdila, že obvinená vyvinula všetku potrebnú aktivitu na zabezpečenie riadnej povinnej školskej dochádzky maloletej. Obvinená pravidelne osobne a telefonicky komunikovala so školou a s triednou učiteľkou a dostavovala sa na všetky predvolania do školy. Obvinená po vzájomnej dohode s triednou učiteľkou doniesla ráno maloletú do školy, po čom avšak maloletá začala z domu utekať. Tvrdenia obvinenej boli potvrdené aj výpoveďou opatrovníčky maloletej, ktorá potvrdila, že obvinená sa na predvolania dostavovala na ÚPSVR a prejavila záujem riešiť dochádzku maloletej. Obvinená sa už na prvom stretnutí po návrate maloletej z Diagnostického centra v XXXXX (v čase, keď maloletá mala 90 neospravedlnených hodín) s ÚPSVR dohodla, že podajú žiadosť o umiestnenie maloletej do reedukačného centra a podnet na nariadenie ústavnej starostlivosti nad maloletou. Maloletú sa podarilo umiestniť do reedukačného centra až o tri mesiace neskôr. Nedostatkom obvinenej bolo, že odmietala pomoc psychologičky z ÚPSVR a mediátora a s maloletou nevedela komunikovať. Z jednej zo správ ÚPSVR vyplýva, že obvinená bola s maloletou u školskej psychologičky a následne aj u psychiatričky. Obhajoba obvinenej korešponduje aj s ostatnými listinnými dôkazmi, ktoré tvoria súčasť vyšetrovacieho spisu.

Zhodnotením vyššie rozobratých dôkazov podľa § 2 ods. 10, ods. 12 Trestného poriadku som dospela k právnemu záveru, že konaním popísaným vo výroku tohto uznesenia nebola naplnená objektívna prečinu ohrozovania mravnej výchovy mládeže podľa § 211 ods. 1 písm. b), ods. 3 písm. a) Trestného zákona, ako ani iného trestného činu upraveného v Trestnom zákone. Obvinená po zistení, že maloletá nechodí riadne do školy spolupracovala so školou, snažila sa maloletej dohovoriť, odniesla ju do školy, prípadnú nezvestnosť maloletej nahlásila na polícii, dva krát maloletú z dôvodu výchovných problémov umiestnila do diagnostického centra a začala s maloletou navštevovať školskú psychologičku. Napriek uvedenému obvinená s prihliadnutím na problematický vek maloletej (15 rokov), ako aj s prihliadnutím na postoj maloletej k plneniu svojich povinností, nedokázala vlastnými silami zabezpečiť jej riadnu školskú dochádzku. Pretože obvinenej záležalo na výchove, riadnej školskej dochádzke a budúcnosti maloletej, rozhodla sa maloletú opakovane umiestniť do reedukačného centra a v súčinnosti s ÚPSVR požiadať o jej umiestnenie do ústavnej starostlivosti. Nariadenie ústavnej starostlivosti je pritom závažným opatrením, ktoré má krajný a výnimočný charakter charakter a jeho použitie prichádza do úvahy až vtedy, ak sú všetky ostatné výchovné opatrenia určené na nápravu maloletého dieťaťa neúčinné. Vzhľadom k uvedenému mám za to, že obvinená uskutočnila všetky potrebné opatrenia aby zabránila  maloletej viesť záhaľčivý spôsob života tým, že maloletá sa opakovane a dlhodobo bez ospravedlnenia nezúčastňovala školského vyučovania. Odmietnutie návštevy psychologičky ÚPSVR, prípadne návštevy mediátora, nie je možné automaticky dávať do príčinnej súvislosti s neospravedlnenými hodinami maloletej na vyučovaní. V tejto súvislosti poukazujem na to, že obvinená chodila s maloletou k školskej psychologičke, pričom s ňou navštívila aj psychiatričku, avšak ani uvedené opatrenia neviedli k náprave. Taktiež naplnenie objektívnej stránky uvedeného trestného činu nemožno vidieť v tom, že obvinená v takomto zložitom a problematickom veku maloletej nedokázala nájsť účinný spôsob, ktorým by s maloletou mohla komunikovať a slovne ju presvedčiť o potrebe zúčastňovania sa školského vyučovania, a to najmä za situácie, že maloletá dovtedy riadne navštevovala školské vyučovanie.

Konanie popísané vo výroku tohto uznesenia nebolo pokryté ani nedbanlivostným zavinením obvinenej, čím nebola naplnená ani subjektívna stránka uvedeného trestného činu. 

Z rovnakých dôvodov obvinená konaním popísaným vo výroku tohto uznesenia nenaplnila ani znaky skutkovej podstaty priestupku podľa § 37 ods. 1 zákona o štátnej správe v školstve, ktorý sa od prečinu ohrozovania mravnej výchovy odlišuje počtom vynechaných hodín bez ospravedlnenia (od 60 do 100).

S poukazom na uvedené je preto nutné konštatovať, že skutok, pre ktorý je vedené trestné stíhanie, sa stal, avšak nenapĺňa znaky skutkovej podstaty prečinu ohrozovania mravnej výchovy mládeže podľa § 211 ods. 1 písm. b), ods. 3 písm. a) Trestného zákona, prípadne iného trestného činu upraveného v Trestnom zákone, ako ani znaky skutkovej podstaty priestupku podľa § 37 ods. 1 zákona o štátnej správe v školstve, prípadne iného priestupku upraveného v priestupkovom alebo v osobitnom zákone.

Podľa § 215 ods.1 písm. b) Trestného poriadku prokurátor zastaví trestné stíhanie, ak nie je tento skutok trestným činom a nie je dôvod na postúpenie veci.

Dôkladným zhodnotením vyššie rozobratých dôkazov a od nich sa odvodzujúcej dôkaznej situácie bolo nutné rozhodnúť tak, ako je uvedené vo výrokovej časti tohto rozhodnutia.

Poučenie:
Proti tomuto uzneseniu je prípustná sťažnosť, ktorú možno podať u prokurátora Okresnej prokuratúry Bratislava II do troch dní od oznámenia uznesenia. Sťažnosť má odkladný účinok. (§ 215 odsek 6 Trestného poriadku)

JUDr. Zuzana Križanová
prokurátorka