Okresná prokuratúra Bratislava III 
Vajnorská 47, 832 77 Bratislava 3 	

Sp. zn. : 1 Pv 5/13/1103	Bratislava III, 17.6.2013
EEČ : 2-10-108-2013

U Z N E S E N I E

Trestná vec:	obvinený XXXXX 
Trestný čin:	

Rozhodol: 	prokurátor Okresnej prokuratúry Bratislava III
Podľa § 215 odsek 1 písmeno b Trestného poriadku zastavujem trestné stíhanie obvineného:
1.	XXXXX
	dátum narodenia: XXXXX
	miesto narodenia: XXXXX
	rodné priezvisko: XXXXX
	trvalé bydlisko: XXXXX
ako obchodný riaditeľ spoločnosti XXXXX, a.s. so sídlom XXXXX, XXXXX v presne nezistenom čase dňa 09.08.2004 v mene spoločnosti  XXXXX, a.s. uzatvoril so spoločnosťou XXXXX zmluvu na tlač 3,9 mil. kusov katalógov za sumu 23.545.587,- Sk (781.570,30 Eur), po začatí realizácie výroby mala spoločnosť XXXXX uhradiť 50% z celkovej sumy, čo však nesplnila, uhradila len 1.300.870,-Sk (43.180,97 Eura), nedodržala zmluvné podmienky zo strany odberateľa nakoľko tlač bola rozhodnutím vedenia spoločnosti pozastavená, obchodný riaditeľ dal pokyn aj proti nesúhlasu a vedomia vedenia spoločnosti na pokračovanie v realizácii tlače, pričom spoločnosť XXXXX neuhradila celkovú cenu, čím spôsobil spoločnosti XXXXX, a.s. so sídlom XXXXX, XXXXX škodu vo výške 23.mil. Sk (763.460,13 Eura)

lebo nie je tento skutok trestným činom a nie je dôvod na postúpenie veci

Odôvodnenie:
Vyšetrovateľ Policajného zboru, Okresného riaditeľstva Policajného zboru v Bratislave III, Úradu justičnej a kriminálnej polície, Odbor ekonomickej kriminality,  uznesením zo dňa 09.08.2005, sp. zn. ČVS: ORP-868/OEK-B3-2005 podľa § 160 ods. 1 Trestného poriadku č. 141/1960 Zb. platného a účinného v čase vydania uznesenia začal trestné stíhanie pre spáchanie trestného činu porušovania povinnosti pri správe cudzieho majetku podľa § 255 ods. 1, ods. 3 Trestného zákona č. 140/1961 Zb. platného a účinného v čase spáchania skutku. 

Vyšetrovateľ Policajného zboru, Okresného riaditeľstva Policajného zboru v Bratislave III, Úradu justičnej a kriminálnej polície, Odbor ekonomickej kriminality,  uznesením zo dňa 10.01.2006, sp. zn. ČVS: ORP-868/OEK-B3-2005 podľa § 206 ods. 1 Trestného poriadku vzniesol XXXXX obvinenie zo spáchania trestného činu porušovania povinnosti pri správe cudzieho majetku podľa § 255 ods. 1, ods. 3 Trestného zákona č. 140/1961 Zb. platného a účinného v čase spáchania skutku, a to na skutkovom základe, ako je uvedený v tomto uznesení.  

Zo skutkových okolností, ktoré sú predmetom trestného stíhania je zrejmé, že k udalostiam zakladajúcim podozrenie z trestného činu, pre ktoré bolo XXXXX vznesené obvinenie pre vyššie uvedený skutok a na základe skutkových okolností popísaných v predmetnom uznesení o vznesení obvinenia malo dôjsť v súvislosti s výkonom podnikateľskej činnosti obchodnej spoločnosti XXXXX, a.s. so sídlom XXXXX, XXXXX, v ktorej obvinený vykonával v čase spáchania skutku jednak funkciu obchodného riaditeľa, a jednak zastával post v štatutárnom orgáne tejto spoločnosti, ktorým je predstavenstvo, nakoľko bol jeho členom. 

Podľa ustanovenia § 16 ods. 1 Trestného zákona č. 140/1961 Zb. účinného v čase spáchania skutku, trestnosť činu sa posudzuje podľa zákona účinného v čase, keď bol čin spáchaný; podľa neskoršieho zákona sa posudzuje len vtedy, ak je to pre páchateľa priaznivejšie.

Trestného činu porušovania povinnosti pri správe cudzieho majetku podľa § 255 ods. 1, ods. 3 Trestného zákona č. 140/1961 Zb.  platného a účinného v čase spáchania skutku sa dopustí, kto  inému spôsobí značnú škodu tým, že poruší zákonom alebo na základe zákona ustanovenú povinnosť alebo povinnosť uloženú právoplatným rozhodnutím súdu opatrovať alebo spravovať cudzí majetok, alebo ak čin spácha ako osoba, ktorá má osobitne uloženú povinnosť hájiť záujmy poškodeného. 

Za spáchanie tohto trestného činu je možné potrestať páchateľa trestom odňatia slobody s trestnou sadzbou jeden rok až päť rokov. 

Podľa ustanovenia § 89 ods. 13 Trestného zákona č. 140/1961 Zb. účinného v čase spáchania skutku škodou nie nepatrnou sa rozumie škoda dosahujúca najmenej výšku minimálnej mesačnej mzdy, škodou nie malou sa rozumie suma dosahujúca najmenej šesťnásobok takej mzdy, väčšou škodou sa rozumie suma dosahujúca najmenej dvadsaťnásobok takej mzdy, značnou škodou suma dosahujúca najmenej stonásobok takej mzdy a škodou veľkého rozsahu suma dosahujúca najmenej päťstonásobok takej mzdy. Tieto hľadiská sa použijú obdobne na určenie výšky prospechu, hodnoty veci a rozsahu činu.

V čase od 01.10.2003 do 01.10.2004 predstavovala minimálna mzda v Slovenskej republike sumu 6.080,-Sk a teda za spôsobenie značnej škody, vyjadrenej ako  jej minimálne sto, avšak najviac päťsto násobok je potrebné považovať sumu v rozsahu 60.8000,-Sk až 3.040.000,- Sk. 

V prípade trestného činu porušovania povinnosti pri správe cudzieho majetku podľa § 255 Trestného zákona č. 140/1961 Zb.  platného a účinného v čase spáchania skutku sa v Trestnom zákone nenachádza taká kvalifikovaná skutková podstata, ktorá by dovoľovala prísnejšie postihovať konanie, ktorým by bola spôsobená škoda veľkého rozsahu, vyjadrená ako minimálne päťsto násobok minimálnej mzdy v rozhodnom období, na základe čoho,  je možno aj takéto konanie postihnúť najprísnejšie v zmysle ustanovenia  § 255 ods. 1, ods. 3 Trestného zákona č. 140/1961 Zb.  platného a účinného v čase spáchania skutku. 

Podľa ustanovenia § 2 ods. 1 teraz platného a účinného Trestného zákona č. 300/2005 Z.z. (upravujúceho jeho časovú pôsobnosť), trestnosť činu sa posudzuje a trest sa ukladá podľa zákona účinného v čase, keď bol čin spáchaný. Ak v čase medzi spáchaním činu a vynesením rozsudku nadobudnú účinnosť viaceré zákony, trestnosť činu sa posudzuje a trest sa ukladá podľa zákona, ktorý je pre páchateľa priaznivejší.

Podľa § 237 ods. 1, ods. 4 teraz platného a účinného Trestného zákona č. 300/2005 Z.z. sa zločinu porušovania povinnosti pri správe cudzieho majetku dopustí, kto inému spôsobí škodu veľkého rozsahu tým, že poruší všeobecne záväzným právnym predpisom ustanovenú povinnosť alebo povinnosť uloženú právoplatným rozhodnutím súdu alebo vyplývajúcu zo zmluvy opatrovať alebo spravovať cudzí majetok, alebo sa skutku dopustí ako člen nebezpečného zoskupenia. 

  Za spáchanie tohto trestného činu je možné potrestať páchateľa trestom odňatia slobody s trestnou sadzbou na desať až pätnásť rokov.  

Podľa ustanovenia § 125 ods. 1 teraz platného a účinného Trestného zákona č. 300/2005 Z.z. škodou malou sa rozumie škoda prevyšujúca sumu 266 eur. Škodou väčšou sa rozumie suma dosahujúca najmenej desaťnásobok takej sumy. Značnou škodou sa rozumie suma dosahujúca najmenej stonásobok takej sumy. Škodou veľkého rozsahu sa rozumie suma dosahujúca najmenej päťstonásobok takej sumy. Tieto hľadiská sa použijú rovnako na určenie výšky prospechu, hodnoty veci a rozsahu činu.

V danom prípade, nakoľko je výška škody spôsobenej skutkom ustálená dokazovaním vykonaným v prípravnom konaní na sumu 763.460,13 Eura (23. mil. Sk), pričom pre dosiahnutie škody veľkého rozsahu (ako päťstonásobku sumy 266 eur) je potrebné skutkom spôsobiť škodu minimálne v sume 133. tis. Eur, bolo by na mieste skutok posúdiť ako zločin porušovania povinnosti pri správe cudzieho majetku podľa § 237 ods. 1, ods. 4 teraz platného a účinného Trestného zákona č. 300/2005 Z.z.

Podľa článku 7, ods. 1 Európskeho dohovoru o ochrane ľudských práv a základných slobôd v znení protokolov č. 3,5 a 8 vyhláseného na základe Oznámenia federálneho ministerstva zahraničných vecí č. 209/1992 Zb. v znení neskorších právnych predpisov (ostatná novela Dohovoru na základe zákona NR SR č. 208/2010 Z.z.), nikoho nemožno odsúdiť za konanie alebo opomenutie, ktoré v čase, keď bolo spáchané, nebolo podľa vnútroštátneho alebo medzinárodného práva trestným činom. Takisto nesmie byť uložený trest prísnejší, než aký bolo možné uložiť v čase spáchania trestného činu.

Podľa čl. 154c ods. 1 Ústavy Slovenskej republiky medzinárodné zmluvy o ľudských právach a základných slobodách, ktoré Slovenská republika ratifikovala a boli vyhlásené spôsobom ustanoveným zákonom pred nadobudnutím účinnosti tohto ústavného zákona, sú súčasťou jej právneho poriadku a majú prednosť pred zákonom, ak zabezpečujú väčší rozsah ústavných práv a slobôd.

Podľa čl. 50 ods. 6 Ústavy Slovenskej republiky č. 460/1992 Zb. v znení neskorších právnych predpisov (ostatnej novely Ústavy vykonanej na základe ústavného zákona č. 232/2012 Z.z.), trestnosť činu sa posudzuje a trest sa ukladá podľa zákona účinného v čase, keď bol čin spáchaný. Neskorší zákon sa použije, ak je to pre páchateľa priaznivejšie. 

Trestnosťou činu sa rozumejú všetky podmienky, od ktorých závisí výrok súdu o vine a treste (napr. okolnosti vylučujúce protiprávnosť, zánik trestnosti a pod.), t.j. určenie, podľa ktorého zákona (v prípade jeho zmien) sa má trestný čin posúdiť. Z toho vyplýva, že toto ustanovenie má na zreteli iba zmeny Trestného zákona v čase od spáchania skutku do času, keď sa o ňom rozhoduje. 

Za priaznivejší zákon možno pokladať takú právnu úpravu :
-	podľa ktorej je skutok celkom beztrestný, alebo ktorý je trestný ako administratívny delikt
-	ktorá je ako celok pre páchateľa priaznivejšia v prípadoch, keď je konanie trestné podľa starej aj podľa novšej právnej úpravy. 

Pri posudzovaní trestnosti činu môže nastať situácia, keď od času spáchania trestného činu do rozhodovania o ňom nadobudnú účinnosť viaceré zákony. V tomto prípade treba uplatniť výnimku uvedenú v ustanovení § 2 ods. 1, alinea druhá Trestného zákona, podľa ktorej, ak v čase medzi spáchaním činu a vynesením rozsudku nadobudnú účinnosť viaceré zákony, trestnosť činu sa posudzuje a trest sa ukladá podľa zákona, ktorý je pre páchateľa priaznivejší. Zákon tu teda dáva prednosť novšiemu, pre páchateľa priaznivejšiemu zákonu. Táto výnimka sa vzťahuje výlučne na zákony, ktoré sú pre páchateľa priaznivejšie, v žiadnom prípade sa nemôže vzťahovať na zákon, ktorý je pre páchateľa nepriaznivejší. Čiže novší, pre páchateľa priaznivejší zákon pôsobí spätne. V tomto prípade je použitie retroaktivity v prospech páchateľa povinné. 

Naopak, z rímsko-právnej zásady „Nuella crimen sine lege, nula poena sine lege“ vyjadrenej vo vyššie uvedenom čl. 50 ods. 6 Ústavy slovenskej republiky vyplýva zákaz retroaktivity v neprospech páchateľ, teda, trestné právo sa nemôže aplikovať spätne. 

Z rozhodnutia Najvyššieho súdu sp. zn. 1To/171 vyplýva, čo sa týka posudzovania trestnosti spáchaného skutku nasledovné :
 	
„Pri posudzovaní trestnosti činu sa vždy vychádza zo zásady, že páchateľov skutok sa posudzuje podľa toho práva (trestného a mimotrestného), ktorého použitie je pre páchateľa najpriaznivejšie, pričom vždy a vo všetkých smeroch sa použije, buď len právo (trestné alebo mimotrestné) platné v čase činu alebo právo neskoršie.

„Vzhľadom na uvedené nie je možné trestnosť skutku posúdiť čiastočne podľa zákona účinného v čase spáchania skutku (napríklad z hľadiska Trestného zákona) a čiastočne podľa zákona účinného v čase rozhodovania súdu (napríklad z hľadiska mimotrestných noriem, na ktoré Trestný zákon odkazuje).“

Z vyššie citovaných právnych predpisov ako aj konštantnej judikatúry NS SR a ich aplikovania na konkrétnu trestnú vec, predovšetkým už aj z porovnania trestných sadzieb ustanovených za spáchanie skutku vykazujúceho znaky skutkovej podstaty trestného činu porušovania povinnosti pri správe cudzieho majetku podľa § 255 ods. 1, ods. 3 Trestného zákona č. 140/1961 Zb.  platného a účinného v čase spáchania skutku (trestná sadzba jeden až päť rokov) a zločinu porušovania povinnosti pri správe cudzieho majetku podľa § 237 ods. 1, ods. 4 teraz platného a účinného Trestného zákona č. 300/2005 Z.z. (trestná sadzba desať až pätnásť rokov) možno dôjsť k záveru, že v danom prípade je na mieste použiť ustanovenia Trestného zákona č. 140/1961 Zb. účinného v čase spáchania skutku, ako zákona jednoznačne pre páchateľa priaznivejšieho, a to ku dňu účinnosti 31.12.2005, nakoľko v danom období bola minimálna mesačná mzda, ktorá má od doby jej ustanovenia zákonom rastúcu tendenciu a zároveň ako posledného dňa pred nadobudnutím účinnosti „nového“ Trestného zákona č. 300/2005 Z.z. a to ako celku, vrátane úpravy ako trestnosti spáchaných skutkov, tak aj okolností vylučujúcich protiprávnosť a pod. 

V súvislosti s vedením trestného stíhania pre trestný čin porušovania povinnosti pri správe cudzieho majetku podľa § 255 ods. 1, ods. 3 Trestného zákona č. 140/1961 Zb.  platného a účinného v čase spáchania skutku je z procesného hľadiska nevyhnutné konštatovať, že v predmetnej trestnej veci bolo vykonané mimoriadne rozsiahle dokazovanie, ktoré v súlade s ustanovením § 2 ods. 10 Trestného poriadku spĺňa podmienku náležitého zistenia skutkového stavu veci v rozsahu nevyhnutnom pre rozhodnutie.

	V priebehu prípravného konania bol vypočutý obvinený XXXXX, ďalej v procesnom postavení poškodeného boli vypočutí za poškodenú spoločnosť XXXXX XXXXX a XXXXX, v procesnom postavení svedkov boli  vypočutí XXXXX, XXXXX, XXXXX, XXXXX, XXXXX, XXXXX, XXXXX, XXXXX, XXXXX, XXXXX, XXXXX, XXXXX, XXXXX, XXXXX, boli vykonané konfrontácie medzi obvineným XXXXX a poškodeným XXXXX, medzi obvineným XXXXX a svedkom XXXXX a napokon aj medzi obvineným XXXXX a poškodeným XXXXX, do konania bol pribratý znalec XXXXX, ktorý vo veci podal písomný znalecký posudok a napokon bol do vyšetrovacieho spisu zabezpečený rozsiahly písomný materiál, ktorý tvorí prílohu vyšetrovacieho spisu spolu v siedmych zväzkoch. 

Z dôkazných prostriedkov produkované dôkazy obsiahnuté v spise nasvedčujú zisteniu, že v danej trestnej veci nebol naplnený znak objektívnej stránky stíhaného trestného činu porušovania povinnosti pri správe cudzieho majetku podľa § 255 ods. 1, ods. 3 Trestného zákona č. 140/1961 Zb.  platného a účinného v čase spáchania skutku. 

	Obvinený, XXXXX poprel, že by svojim konaním naplnil pojmové znaky akéhokoľvek trestného činu. Vo svojej výpovedi v súhrne uviedol, že o celom obchodnom prípade tlače katalógov spoločnosťou XXXXX, a.s., v ktorej v rozhodnom období zastával post výrobného riaditeľa a zároveň aj člena predstavenstva pracovalo od začiatku roku 2004 viacej úsekov tejto spoločnosti, konkrétne výrobný úsek, technický úsek, servisný úsek, operatívny plán a obchodný úsek, bolo tom informované predstavenstvo a rovnako tak aj dozorná rada, zákazka bola rovnako zaradená aj do operatívnych plánov na rok 2004 a prvý kvartál roku 2005, zástupcovia klienta, holandskej spoločnosti XXXXX boli prijatí aj generálnym riaditeľom spoločnosti, kde prebehlo rokovanie o plánovanej zákazke, pričom po odsúhlasení technických a technologických podmienok a harmonogramu výroby bola v auguste 2004 podpísaná zmluva a bola začatá výroba. Rovnako bol vytvorený tím zo strany servisu a obchodu, ktorý mal zabezpečovať spoluprácu medzi slovenskou a holandskou stranou, spolupracovalo sa tiež s firmou v XXXXX kde bola vytvorená kniháreň na knižné spracovanie vytlačených katalógov, pričom dokonca člen dozornej rady, Ing. Kováčik robil odborného garanta tlače holandských katalógov. Vzhľadom na rozsah zákazky v plánovanej výške 80.mil Sk v roku 2004 a 400.mil Sk v roku 2005 je vylúčené, aby o tak veľkej zákazke rozhodoval sám, bez toho, aby toto bolo schválené vedením spoločnosti. Rovnako tak výroba katalógov bola predmetom každotýždenných operatívnych porád plánov tlače. Obvinený poprel, že by dal pokyn na dotlačenie všetkých katalógov, nakoľko týchto malo byť jedenásť a v čase pozastavenia ich tlače bolo už sedem z nich vytlačených. Takýto pokyn dokonca ani dať nemohol, nakoľko riadil obchodný úsek a nie zaraďovanie zákazok do tlače. Podotkol tiež, že tlač bola pozastavená v októbri roku 2004 a prvé výhrady voči ako tlači, tak aj jeho osobe zazneli asi až tri týždne nato. Celé konanie zo strany spoločnosti XXXXX smerované voči jeho osobe si vysvetľuje tak, že iba kvôli tomu, že obchod nevyšiel sa celú vinu spoločnosť snaží teraz zvaliť na neho z dôvodu, že tento obchod do spoločnosti priniesol a to aj napriek skutočnosti, že o ňom vedelo a participovali na ňom celé vedenie počas celého roka 2004 až do zastavenia tlače v októbri tohto roku. Na otázku vyšetrovateľa, či mohol ako obchodný riaditeľ v mene spoločnosti podpisovať zmluvy, uviedol, že áno, ročne podpísal aj päťsto zmlúv. 

	XXXXX, generálny riaditeľ poškodenej spoločnosti XXXXX, a.s. vypočutý v procesnom postavení poškodeného vypovedal, že on sa k zmluve medzi ich firmou a holandským klientom dostal v čase, keď už bola podpísaná obvineným ako obchodným riaditeľom, bola už začatá výroba a neboli uhradené platby. Nakoľko nebolo uhradených pri začatí výroby 50% sumy, ako bolo dohodnuté v zmluve, ale len 1,3mil. Sk, bol po porade vedenia na základe uznesenia na nej prijatého vydaný príkaz pozastaviť ďalšiu výrobu a expedíciu do času, kým nedôjde k uhradeniu ďalších platieb. Na ďalšej porade 06.09.2004 bolo opätovne skonštatované, že úhrady neboli včas poukázané a opätovne bola pozastavená ďalšia výroba do času uhradenia zálohových platieb, na čo mal dať XXXXX XXXXX opätovný pokyn k výrobe. Tretí krát bol na porade dňa 20.09.2004 vydaný príkaz na pozastavenie výroby. XXXXX dňa 31.08.2004 komunikovala emailom s holandským klientov, kde výsledkom bolo, že z ich strany sa jedná o druhotnú platobnú neschopnosť, pričom čakali, ako sa im vyvinie finančný situácia, pričom požiadali XXXXX o to, aby sa pokračovalo v tlači. S predstaviteľmi holandskej spoločnosti sa potom, ako bol ním Ing. XXXXX odvolaný z funkcie obchodného riaditeľa a rovnako tak aj dozornou radou z funkcie člena predstavenstva, poškodený stretol za účelom nájdenia riešenia vzniknutej situácie mimosúdnou cestou, čo však neprinieslo výsledok. Poškodený následne podrobne vysvetlil organizačné a personálne pozadie ich spoločnosti, ako aj pozície jednotlivých osôb v ňom. Vedenie spoločnosti podľa jeho výpovede tvorili XXXXX, XXXXX ktorý bol aj člen predstavenstva, XXXXX, ktorý bol rovnako člen predstavenstva a XXXXX Na otázku obhajcu, aby poškodený uviedol, či bolo potrebné pred podpísaním zmluvy na holandskú zakázku odsúhlasiť technické a technologické podmienky a harmonogram výroby v súvislosti s touto zakázkou, uviedol, že áno, a to technologické podmienky, harmonogram výroby a podmienky spolupráce, pričom na výrobe sa podieľali úseky obchodný a výrobný, technický iba sekundárne, musel zabezpečiť funkčnosť strojov. Na otázku obhajcu obvineného, aby uviedol, kedy bol XXXXX vydaný prvý príkaz, že má zastaviť tlač katalógov, uviedol, že dňa 23.08.2004 na porade, na ktorej bol písomný, a to až do času, kým holadnský klient nezaplatí zálohové platby. Poškodený uviedol, že príkaz dal XXXXX on osobne, a to ústne, na porade, ktorá sa konala v zasadačke generálneho riaditeľa, pričom prítomní boli IXXXXX pričom z tejto porade neexistuje prezenčná listina, iba zápis, ktorý urobil on a XXXXX. Poškodený ešte uviedol, že pred vydaním pokynu prebehla na porade o tejto otázke diskusia, kde sa k problému vyjadrovali jednotlivý prítomný, XXXXX sa dotazoval na platby od holandského klienta, na to ho Ing. XXXXX informovala, že zálohové platby sú na ceste. Poškodený ďalej uviedol, že sa stretol aj so zástupcami holandskej spoločnosti, ale iba asi na päť minút v čase, keď sa došli pozrieť na tlačiareň. Na otázku, aby uviedol, či bolo vedenie spoločnosti informované o predmetnej zakázke, uviedol, že orgány spoločnosti boli informované o objeme a časovej dĺžke tejto zakázky. K otázke, či člen dozornej rady spoločnosti, XXXXX robil odborného garanta tlače na tejto zakázke, uviedol, že nevie, o neho takýto pokyn nedostal, dozvedel sa však, že boli aj s XXXXX na návšteve v Olomouci v Českej republike. Čo sa týka zmluvy, uviedol, že túto, spolu aj s harmonogramom výroby podpísal iba Ing. XXXXX, pričom on tomuto vytkol, že zmluva nie je v súlade s stanovami spoločnosti a novej vypracovanej smernici poukazovacieho práva a dispozičného oprávnenia č. OS-06/2004 a tiež, že nepostupoval v súlade so vzormi zmlúv, ktoré mala ich spoločnosť pripravené právnym oddelením, a to aj v rôznych jazykových mutáciách, rovnako tak mu vyčítal, že v zmluve nie sú niektoré podstatné náležitosti, ako napr. riadne označenie zmluvných strán spolu s označením osôb oprávnených konať za obe spoločnosti, platobné podmienky, presné difinovanie termínu úhrady zálohových platieb, presný termín začatia a konca výroby, možnosti uplatnenia reklamácie, zmluvná úprava ukončenia zmluvy, prípadne jej rozšírenia. Na toto mu Ing. XXXXX uviedol, že zmluvu pripravuje. Na otázku obhajcu, prečo on, ako generálny riaditeľ vzhľadom na to, že dokument podpísaný Ing. XXXXX ktorý podľa neho nebol záväznou zmluvou neoznámil holandskej spoločnosti, že takúto zmluvu a z nej plynúce záväzky voči ich spoločnosti neuznáva, nezaväzuje ich a neuznáva ju, uviedol, že mu XXXXX XXXXX dal prísľub, že sa postará o celú záležitosť, t.j. o správnosť tohto dokumentu, na čo mu vlastne on dal aj príkaz  a čo mu vyplývalo okrem iného aj z jeho postavenia obchodného riaditeľa a člena predstavenstva. Na otázku obhajcu, do koľkých dní mal toto Ing. XXXXX spraviť, uviedol, že kontrolu úloh s holandskou zakázkou robili na každej porade vedenia, pričom XXXXX XXXXX informoval zakaždým, že zálohová platba je na ceste a holandský zákazník pripomienkuje návrh zmluvy. Na otázku obhajcu, prečo on sám nezastavil tlač holandských katalógov, uviedol, že toto urobil, a to cestou pokynu zadaného XXXXX XXXXX ktorý vša uviedol, že holandský klient už uhradil vyše jeden mil. Sk ako zálohu a zvyšné zálohové platby sú na ceste. Poškodný opakovane uviedol, že čo sa týka možnosti zastavenia tlače katalógov, toto mal zabezpečiť práve XXXXX XXXXX, ktorému bol takýto príkaz daný, a to až do času uhradenia zálohových platieb, pričom zakaždým, keď bola tlač pozastavená, bola zrejme na jeho pokyn opäť začatá. Uviedol tiež, že toto všetko sa vlastne odohralo počas jeho dovolenky počas prvých dvoch týždňov mesiaca august 2004, pričom potom, ako druhý krát zistil, že tlač holandských katalógov pokračuje, odvolal XXXXX XXXXX XXXXX postu riaditeľa a zakázal mu ďalej vystupovať za spoločnosť. Konkrétne boli príkazy na pozastavenie tlače zadané celkovo tri, a to na porade 23.08.2004, kde sa XXXXX XXXXX dotazoval na platby od holandského partnera, k čomu následne prebehla diskusia, ďalej na porade 06.09.2004, kde sa XXXXX XXXXX pýtali, prečo aj dňa 26.08.2004 a cez víkend 05.09.2004 pokračovala tlač katalógov, na čo im tento uviedol, že z dôvodu, že má informáciu, že zálohová platba je na ceste a napokon aj dňa 20.09.2004 na porade vedenia spoločnosti, pričom toto bolo prebarané aj porade vedenia spoločnosti, kde bolo rovnako dotazované zo strany XXXXX smerom k úhrade zálohových platieb z holandskej strany a tým aj k podmieneniu pokračovania v tlači katalógov. Napokon bolo zo strany holandského klienta cestou emailu dohodnuté, že do času úhrady zálohových platieb bude pozastavená tlač katalógov, čo bolo odkomunikované medzi holandskou stranou a XXXXX XXXXX prostredníctvom emailov v nemeckom jazyku cestou XXXXX Sabovej. Na otázku obhajcu, či považuje vetu z porady z 23.08.2004 z vedenia spoločnosti uvedenú v zázname č. 29, kedy sa XXXXX XXXXX dotazoval na platby od holandského partnera, pričom upozornil na dosledovanie expedície titulov len po predchádzajúcom súhlase finančno-ekonomickej riaditeľky o uskutočnených finančných krytiach za písomný zákaz uložený XXXXX XXXXX aby okamžite zastavil tlač holandských katalógov, uviedol poškodený, že áno, nakoľko XXXXX XXXXX nedostal od ekonomickej riaditeľky hlásenie o uskutočnených platbách. Na otázku, či považuje vetu z porady vedenia z 06.09.2004 uvedenú v zázname č. 31 pod bodom 1 /kontrola úloh, záznam - platby holandského zákazníka (zálohy neboli včas uhradené) -požiadavka na overenie platobnej disciplíny, výroba pozastavená/ za písomný príkaz uložený Ig. XXXXX aby okamžite pozastavil tlač holandských katalógov, uviedol, že áno. Na otázku obhajcu, či okrem záznamov z porád vedenia ich spoločnosti pod číslami 29,31,33 existujú ďalšie písomné záznamy, kde okrem iných vecí predmetom porady boli aj kontrola úloh, tlač, výroba a krytie zákazy holandské katalógy a s tým spojené úlohy jednotlivých pracovníkov, uviedol, že nie. Na otázku, aby uviedol, či sa vo svojej kancelárii generálneho riaditeľa stretol so zástupcami holandskej spoločnosti a konateľom holandskej spoločnosti, uviedol, že sa nepamätá. 

	Z listinného dôkazu - správy XXXXX XXXXX vo veci zákazky holandskej spoločnosti XXXXX XXXXX že obchodný riaditeľ XXXXX a.s., XXXXX XXXXX ju koncom júla 2004 oznámil, že od roku 2005 jej pridelí zákazníka XXXXX nakoľko sa bude vyžadovať komunikácia v nemeckom jazyku, na čo ju aj predstavil pani XXXXX, ktorí prišli na rokovanie do ich spoločosti. V tejto obchodnej veci bola jej úloha sledovania plotrov a dávala pokyny na výmenu chybných strán. Od 12.08.2004 po návrate zo svojej dovolenky na požiadanie XXXXX XXXXX začala komunikovať s pani XXXXX elektronickou poštou, informovala o uložení tlačových hárkov na palete a termíne expedície prvého nákladu do Olomouca, pričom dovtedy v mene XXXXX XXXXX komunikovala slečna XXXXX. Dňa 09.08.2004 bola na pokyn pána XXXXX XXXXX vystavená zálohová faktúra č. 7723 na sumu 65.tis. Eur, ktorú osobne odovzdal p. XXXXX asi dňa 17.08.2004 potom dostala od XXXXX XXXXX kópiu podpísanej zmluvy, 2 predbežné kalkulácie a kópiu zálohovej faktúry č. 7723 na sumu 65.tis. Eur, dňa 17.08.2004 na pokyn XXXXX XXXXX napísala pani XXXXX email v znení, že zo zálohovej platby na 65.tis. Eur im bola uhradená len polovica a prosia o oznámenie, kedy im bude zaplatený zvyšok, pričom v odpovedi im uviedli, že na druhý deň im mal p. XXXXX osobne odpovedať, následne dňa 18.08.2004 poslala na požiadanie XXXXX XXXXX faxom pani XXXXX zálohové faktúry č. 7724 na 65.tis. Eur a č. 7729 na 130. tis. Eur, dňa 19.08.2004 bol pán XXXXX u nich vo firme, odovzala mu faktúry a kontrlovala s ním plotre, XXXXX XXXXX prišiel neskôr a upozornil pána XXXXX na nutnosť zaplatenia zálohových faktúr, dňa 20.08.2004 napísal na požiadanie XXXXX XXXXX pani XXXXX, že žiadajú do stredy uhradiť faktúry č. 7723, 7724, 7729, inak budú nútení zastaviť tlač a následne dňa 30.08.2004 napísala pani XXXXX ktoré katalógy už boli vytlačené a že na základe toho, že dosiaľ neuhradili faktúry, sú nútení zastaviť tlač, pričom táto jej odpísala, že oni ešte stále nedostali zaplatené od vydavateľstva, takže ani oni nemôžu zaplatiť faktúry, pričom sľúbili poskytnúť informáciu okamžite, ako budú mať správy od vydavateľstva o poukázaní platieb, dňa 31.08.2004 mal pán XXXXX dôjsť k nim do firmy, avšak sa ospravedlnil, nakoľko bol v Olomouci, kde čakal na mechanika z Muller Martini, prišiel až 02.09.2004, kedy spolu čítali plotre, XXXXX XXXXX bol na služobnej ceste, iba spolu volali, následne 09.09.2004 bol pán XXXXX u nich, pričom uviedol, že vydavateľstvo ešte stále nemá peniaze na zaplatenie, ale ponúkol mu do zálohy hotel v Belgicku, pričom XXXXX XXXXX na neho naliehal, aby faktúry boli zaplatené ihneď, alebo aspoň časť fakturovanej sumy, následne dňa 14.09.2004 napísala pani Thijssen  XXXXX XXXXX email, v ktorom mu oznámila, že nevedia ihneď zaplatiť sumu 230. tis Eur, ale vedeli by im dať zatiaľ do zálohy tlačiarenský stroj Muller XXXXX v exekučnej hodnote 400. tis. Eur, dňa 28.09.2004 bo u nich na návšteve pán XXXXX z Olomouca kontrolovať plotre a rovnako aj 05.10.2004, dňa 05.10.2004 napísala slecna Sarmanova, ktorá pracuje v XXXXX XXXXX XXXXX email, v ktorom mu oznámila, že na druhý deň sa majú uskutočniť rokovania s novým investorom, pričom v prípade pozitívneho výsledku bude do projektu nainvestovaných cca. 3 mil. Eur a spol. XXXXX sa potom stane spoluvlastníkom vydavateľstva a pán XXXXX zaujme pozíciu v dozornej rade, pričom predpokladajú, že koncom tohto, resp. začiatkom budúceho týždňa budú mať peniaze na účte tak, aby mohli pokračovať v projekte a pán XXXXX XXXXX do Bratislavy osobne zvyšné veci prediskutovať s XXXXX XXXXX následne prišiel aj s pánom XXXXX z Olomouca, na čo uviedol, že už je členom dozornej rady a do 15.10.2004 by mali prísť peniaze na ich účet, pričom XXXXX XXXXX ho upozornil, že tlač bude pokračovať až po zaplatení faktúr. 

	Z listinného dôkazu záznamu č. 29 z rokovania porady spoločnosti XXXXX, a.s. z 23.08.2004 vyplynulo, že sa pod bodom 4 /aktuálna problematika/ v predposlednom bode programu XXXXX XXXXX dotazoval na platby holandského partnera, pričom upozornil na dosledovanie expedície titulov len po predchádzajúcom súhlase riaditeľky ekomocko-finančnej o uskutočnených finančných krytiach. 

       Svedok XXXXX vo svojom výsluchu uviedol, že v roku 2004 bol v XXXXX new bussines director, mal som starosti riešiť novú obchodnú činnosť. V roku 2004 XXXXX začala transformáciu organizačnej štruktúry, mal na starosti akvizičnú činnosť, riešenie a budovanie zahraničných pobočiek. V tom čase v zmysle tejto štruktúry fungoval ako obchodný riaditeľ, v podstate sme boli traja  obchodní riaditelia. Ja som mal na starosti získavať nové zákazky v nových teritóriách a budovanie nových zákaziek Maďarsko a Rusko. Pán XXXXX bol obchodný riaditeľ pre stálych zákazníkov, mal na starosti ošetrovať stálych zákazníkov a hľadať nových. Pán XXXXX XXXXX mal na strategických zákazníkov. Všetci traja sme mali rovnaké právomoci a aj zodpovednosť dá sa povedať, že všetci traja sme boli autonómni. Boli sme z hľadiska kompetencíí na jednej rovine. Ani jeden z nás nezasahoval do zákaziek iného. Každý z nás mal svoje portfólio. Všetci traja sme boli členmi manažmentu podniku. Ja s pánom XXXXX sme boli členovia predstavenstva a pán XXXXX nebol členom predstavenstva. O zákazke holandské katalógy ja som bol informovaný len prostredníctvom porád vedenia. Ja neviem uviesť, ako došlo k tejto zákazke, či bol oslovený p. XXXXX, alebo p. XXXXX oslovil ich. Iba som bol informovaný, že takáto zákazka sa rysuje, na taký a taký objem peňazí a že je to firma XXXXX, že ide o tlač katalógov, presné počty som nevedel. Vedel som , že sa to má tlačiť v mesiacoch v auguste až do decembra, bolo to rozfázované na koncipovanej úrovni okolo cca 1.000.000,-EUR.  Ja som do detailov nechcel ísť, ani nebola povinnosť pána XXXXX informovať ma o tom. Problémy začali v auguste roku 2004. Zásadný problém bol v tom, že takýto projekt bol podmienený 50% zálohovou platbou a napriek tomu, že už výroba bežala finančné prostriedky sa na účtoch nezobrazovali. Spol. XXXXX uhradila spol. XXXXX v termíne koniec júla až začiatok augusta 2004 sumu cca 1.300.000,-Sk, presná suma je uvedená v spisovom materiále v prepočte v danom roku. Výroba katalógov bola zaradená v pláne a bola presne rozplánovaná. Ja som sa nestretol s nikým z konateľov spol. XXXXX viem, že bol gen. riaditeľ na dovolenke, ja som len videl papier podpísaný pánom XXXXX a túto skutočnosť som sa dozvedel, keď sa už táto kauza prevalila. Na porade bol záver taký, že kým zákazník neuhradí platbu, nevyrábať ďalej. To bola konkrétne úloha pre p. XXXXX konkrétne to bolo na porade vedenia spol. z ktorej existuje záznam. Príkaz aby sa nepokračovalo vo výrobe, príkaz bol daný gen. riaditeľom. Pokiaľ viem pokračovalo sa vo výrobe tlače katalógov na pokyn XXXXX XXXXX Pokyn k ďalšiemu nepokračovaniu vo výrobe bol daný ešte vtedy, keď škoda nebola až taká hrozivá. Výrobu tlače katalógov mohol zastaviť iba p. XXXXX, ktorý aj napriek zákazu dal pokyn na pokračovanie vo výrobe. Katalógy sa tlačili aj cez víkendy. Pán XXXXX stále sľuboval, že peniaze sú na ceste. Bolo zistené, že vo výrobe sa pokračuje. Peniaze stále neboli na ceste, bol vydaný druhý príkaz k zastaveniu výroby. V septembri 2004 sme mali vo firme druhé šetrenie a potom to malo rýchly spád. Treba povedať, že v tom čase naozaj zastaviť výrobu mohol len p. XXXXX.  Ja som nemal dôvod v tom čase kontrolovať výrobu a tlač katalógov.    
	Z listinného dôkazu - oznámenia o odvolaní z funkcie z 22.10.2004 vyplynulo, že XXXXX, generálny riaditeľ spoločnosti XXXXX, a.s. odvolal XXXXX z pozície obchodného riaditeľa a zároveň mu odobral všetky kompetencie a právomoci z toho vyplývajúce podľa organizačného poriadku. 

	Svedok XXXXX uviedla, že v spoločnosti XXXXX, a.s. zastávala v rozhodnom období funkciu vedúcej personálneho oddelenia. Uviedla, že o zákazke od holandskej spoločnosti vedeli v spoločnosti všetci, že sa pripravuje, určite o nej vedelo celé vedenie. Na otázku, či bola prítomná pri tom, že by XXXXX Ilavský ako generálny riaditeľ dal XXXXX XXXXX ústny pokyn na zastavenie výroby, uviedla, že nie, takúto požiadavku však dal výrobný riaditeľ, p. Kosík z dôvodu, že od holandskej spoločnosti nenabehli platby. Na otázku, či je bežné, že sa táto zákazka tlačíla aj cez víkend, uviedla, že áno, stroje bežia prakticky nonstop. Svedkyňa sa ďalej podrobnejšie vyjadrila k nákladom na jednotlivé zákazky a ich výpočtu, inak ku skutkovým okolnostiam, pre ktoré sa vedie trestné stíhanie proti obvinenému XXXXX žiadne rozhodujúce skutočnosti neuviedla. K osobe obvineného sa vyjadrila tak, že sa jednalo o mierneho človeka s veľmi príjemným, slušným vystupovaním. 

	Svedok XXXXX XXXXX uviedla, že v rozhodnom čase pracovala v spoločnosti XXXXX, a.s. ako ekonomická riaditeľka. Bola prítomná pri poradách vedenia na ktorých sa informovalo o stave nenabehnutých úhrad zo strany holandskej spoločnosti. Zákazka bola zmluvne dohodnutá na sumu 22,6 mil. Sk za 3,9mil. ks katalógov. Na otázku, aby uviedla, prečo, keď každý týždeň na porade vedenia spoločnosti, keď oznámila, že holandský klient neuhrádza vystavené faktúry, a keď ostatní členovia vedenia spoločnosti videli, v akom stave je realizácia zákazky v nadväznosti na došlé platby, nikto z vedenia spoločnosti nedal priamy pokyn na zastavenie tlače, uviedla, že to bolo v kompetencii XXXXX XXXXX počula minimálne raz od XXXXX Ilavského na porade, ako mu tento povedal, aby vo veci konal a tlač zastavil do času nabehnutia platieb. 

	XXXXX uviedol, že v čase, kedy došlo k realizácii obchodného prípadu holandské katalógy nebol už vo funkcii a nevie k nej uviesť podrobnosti. XXXXX XXXXX s ním pred začatím výroby konzultoval, či je táto zákazka vhodná z technického hľadiska pre ich spoločnosť, na čo mu uviedol, že áno, sú to schopní vytlačiť. Následne v apríli, alebo v máji 2004 sa robila skúšobná séria tlače tejto zákazky a hodnotili s p. XXXXX, či je možné realizovať túto zákazku a tým jeho kontrola kvality výsledkov nátlače bola ukončená. Skúšobný nátlačok sa urobil v XXXXX a po skúšobnej tlači sa zúčastnil cesty do Olomouca, kde bola firma, ktorá mala urobiť väzbu zákazky. Zákazku mala vytlačiť XXXXX, a.s., ale jej ďalšie spracovanie, teda viazanie mala zabezpečiť nová prevádzka v Olomouci, pričom sa to volá adjustácia, teda jej ďalšie spracovanie, zviazanie, zabalenie a odoslanie k zákazníkovi. K osobe obvineného XXXXX XXXXX sa vyjadril tak, že tohto pozná od roku 1982, pričom kým bol ešte generálnym riaditeľom, tak ho na konci 80tych rokov vymenoval do vrcholovej riadiacej funkcie, s tým, že za celých 22 rokov za obdobie od menovania do vedúcej funkcie ho poznal ako človeka a spolupracovníka plniaceho zodpovedne svoje úlohy, inak by ani nemohol byť po celý čas v takejto funkcii predsa, snažil sa zodpovedne plniť svoje úlohy, bol zodpovedný pracovník, do funkcie bol menovaný koncom 80tych rokov a po premene na akciovú spoločnosť bol vymenovaný do predstavenstva spoločnosti a zastával funkciu výrobného a neskôr aj obchodného riaditeľa. 

	XXXXX uviedla, že v roku 2004 dostala od svojho priameho nadriadeného, XXXXX pokyn, aby v jeho mene v nemeckom jazyku komunikovala s novým klientom ich spoločnosti, holandskou firmou XXXXX V mene XXXXX XXXXX cestou emailov aj viac krát následne urgovala zaplatenie faktúr zo strany holandskeho klienta. Pod vedenie XXXXX XXXXX na miesto obchodnej zástupkyne nastúpila spod vedenia XXXXX XXXXX a to po kolegyni, ktorá odišla na materskú dovolenku. Jej práca spočívala v starostlivosti o zákazníka, a to od pridelenia zakázky, cez jej vyhotovenie, expedovanie, až po fakturáciu. V tejto konkrétnej zakázke komunikovala so zákazníkom ohľadne technologických záležitostí pri výrobe tejto zakázky, kontrolovala plotre (rozloženie uloženia strán), dávala pokyn na výmenu chybných strán, informovala zákazníka o termínoch expedície a na pokyn XXXXX XXXXX urgovala zaplatenie faktúr. Nedávala pokyn na začatie a zastavenie výroby, a ani na objednávku papiera. Následne sa svedkyňa vyjadrila bližšie k faktúram pre holandského zákazníka, pričom uviedla, že sa spolu jednalo o faktúru č. 7723 na sumu 65. tis. Eur, č. 7724 na sumu 65. tis. Eur, a č. 7729 na sumu 130. tis. Eur, pričom všetky tieto faktúry osobne odfaxovala do spoločnosti XXXXX a ešte si ich prijatie aj overila emailom, pričom následne ich aj fyzicky odovzdala pánovi XXXXX. Na stretnutí medzi pánom XXXXX a XXXXX potom osobne počula, nakoľko ho na malú chvíľu bola účastná, ako XXXXX XXXXX naliehal na pána XXXXX, aby okamžite uhradil vystavené zálohové faktúry a v rovnakom duchu potom aj do spoločnosti XXXXX zaslala email, v ktorom im oznámila, že ak faktúry nezaplatia, bude okamžite zastavená tlač ich zakázky. Následne im zaslala email, v ktorom ich informovala, že z dôvodu neuhradenia platieb bude tlač ich zakázky okamžite zastavená, na čo jej odpísali, že nakoľko nedostali zaplatené od vydavateľstva, nemôžu svoje záväzky voči ich spoločnosti splniť, pričom im oznámia okamžite, keď budú potrebné prostriedky mať. Svedkyňa nebola nikdy prítomná tomu, že by XXXXX XXXXX dostal výslovný zákaz pokračovania v realizácii zakázky holandských katalógov, avšak si myslí, že ak by ho dostal od generálneho riaditeľa, XXXXX XXXXX určite by ho neporušil, sám bol ako vedúci veľmi dôsledný, čo sa týka cien, konzultovali spolu problémy a vyžadoval od nich pravidelné každotýždňové informácie o stave zakázky a rovnako aj aby dôsledne dohliadali na zakázky. Vie však naopak o tom, že XXXXX XXXXX sám dal na základe neuhradenia faktúr pokyn k zastaveniu tlač. Na otázku, ak by bol všeobecne známy striktný zákaz tlače, aký by bol postup na každodennej výrobnej porade, ktorá sa k zakázke konala, uviedla, že by sa na tejto porade muselo určite o tomto hovoriť a zakázka by sa musela zastaviť, prípadne to preveriť u generálneho riaditeľa, XXXXX Ilavského. Na otázku, či by bolo možné, aby vedenie spoločnosti nevedelo, kedy začala tlač výroby holandských katalógov, uviedla, že vedenia spoločnosti malo vedomosť o začatí tlače katalógov, prostredníctvom intranetu mali prístup k výrobným plánom členovia vedenia, vedúci výrobných úsekov, obchodníci i viacerí pracovníci výroby a zákazníckeho servisu, výrobná porada, na ktorej sa aktualizoval plán tlače a ostatnej výroby bola každé ráno a ešte jedna navyše v piatok popoludní, na ktorej sa prejednávali posledné informácie, alebo zmeny ohľadom víkendovej výroby. Na záver uviedla, že podľa nej XXXXX XXXXX nekonal v zlom úmysle, aby bola XXXXX, a.s. spôsobená škoda, bola svedkom toho, že často telefonoval so zákazníkom, aby urgoval uhradenie faktúr, rovnako aj ona na jeho pokyny písala tieto urgencie emailom, snažil sa spolu so zákazníkom hľadať riešenie, aby boli platby hradené, vie, že holandský zákazník ponúkol do času uhradenia faktúr ako zálohu tlačiarensky stroj Muller XXXXX, ktorý mal podľa ich vyjadrenia exekučnú hodnotu 400 tis. Eur, o čom XXXXX XXXXX informoval aj XXXXX Ilavského, ale už nevie, prečo sa to nezrealizovalo. 

	XXXXX uviedla, že v období roku 2004 pracovala v spol. XXXXX na pozícií obchodný menežér pod vedením XXXXX XXXXX Starala sa o zákazníkov, ktorí jej boli pridelení a hľadali aj nových potenciálnych partnerov. Zákazka holandské katalógy bola pridelená XXXXX XXXXX a p. XXXXX presunul kompetencie na p. XXXXX mala na starosti e-mailovú korešpondenciu, myslím, že posielala plotre. Ja som sa zúčastňovala operatívnych porád, nie všetkých iba vybraných podľa toho čo som mala na starosti, porád obchodníkov, ktoré sa konali podľa potreby XXXXX XXXXX Čo sa týka zákazky tlače holandských katalógov, nebola som na poradách, kde by sa hovorilo iba o tejto zákazke, ale zúčastnila som sa aj porád, kde sa hovorilo aj o tejto zákazke. Čo sa týka výslovného zákazu o tlači katalógov, pokiaľ viem nebol takýto zákaz daný. Keby bol vydaný takýto zákaz k pozastaveniu tlače holandských katalógov, mohol by ho dať generálny riaditeľ a vedeli by o tom všetci tí, čo sa zúčastnili porady. Tým, že som sedela v kancelárií s p. XXXXX som sa niečo dozvedela. Viem, že to začalo niekedy v júli. Nebola to moja zákazka. Na otázku, aby uviedla, či ak by chcel XXXXX XXXXX, chcel zastaviť výrobu holandských katalógov, mohol na každej z výrobných porád, ktoré sa konali každý deň, ak v priebehu týždňa sa ich raz, dva krát zúčastnil prísť a povedať, že zastavuje výrobu - od dnešného dňa  sa netlačí, uviedla, že áno mohol to povedať, lebo na každej z týchto porád bol výrobný riaditeľ, obchodní zástupcovia, majstri a v tom okamihu keby to oznámil by všetky tieto osoby, ktoré majú  s touto zákazkou dočinenia by o tom zákaze vedeli a realizovali by ho. Čo by v konečnom dôsledku znamenalo, že výrobný riaditeľ by zatelefonoval do výroby a v tom okamihu by bola zastavená výroba.  Na otázku, aby uviedla, či sa mohlo stať, keby takto postupoval gen. riaditeľ a povedal na niektorej z výrobných porád, ktorých sa zúčastňoval min. raz, dva krát že sa zákazka prestane tlačiť od určitého dátumu, či by sa napriek zákazu tlače gen. raiditeľa  zákazka napriek tomu dala do tlače, uviedla, že určite nie. Každý by rešpektoval príkaz gen. riaditeľa. Na otázku, či to bola malá zákazka, veľká zákazka, alebo bola iným spôsobom zaujímavá v čase roku 2004 svedkyňa uviedla, že v tom čase to bola zaujímavá zákazka. Táto zákazka bola veľmi lukratívna. O tej zákazke vedel každý v XXXXX v četne vedenia podniku a o jej priebeh sa každý z vedenia zaujímal. Na otázku v praxi obchodnej spoločnosti XXXXX, či boli také prípady, že niekto za zákazku nezaplatil, či Vaša obchodná spoločnosť to zaplatenie vymáhala súdne, alebo iným spôsobom sa to riešilo  či sa stalo  niečo také, že pohľadávka bola miliónová, alebo niekoľko miliónová, alebo niekoľko desiatok milónová, či aj také zákazky sa jednoducho odpísali, že pohľadávka je nedobytná uviedla, že áno bolo to XXXXX ktoré sídli v Bratislave na ul. XXXXX dlhovalo XXXXX cca 25.000.000,-Sk a spol. XXXXX, ktorý dlhoval  Slovenskej Grafii cca 25.000.000,-Sk až 30.000.000,-Sk a takýchto spoločností bolo v roku 2004 viacej. Na otázku, či  spol. XXXXX, keď zistila, že ďalšie spoločnosti im dlžia za nezaplatenú zákazku, či tiež podala trestné oznámenie na svojích obchodných zástupcov ako svojich podriadených uviedla, že nemá o tom vedomosť, aby spol. XXXXX takéto oznámenie podávala. Na otázku, či si myslí, že XXXXX XXXXX sa nevenoval dostatočne zákazke holandské katalógy a pri tom zanedbal nejaké svoje pracovné povinnosti, uviedla, že sa XXXXX XXXXX plne venoval tejto zákazke až nadštandardne sa jej venoval. Tá zákazka mala prioritu. 

 	XXXXX uviedol, že od júla roku 1982 do januára roku 2006 pracoval v spol. XXXXX, na rôznych pracovných pozíciách. V roku 2003 až 2005 som pracoval na pozícii vedúci oddelenia plánovania a riadenia výroby. Náplňou mojej práce na tejto pracovnej pozícii bolo zaraďovanie zákazok do plánu, koordinácia plánov, dizpečerske riadenie výroby a vedenie kolektívu plánovačov a dizpečerov. Potom ako obchodník dohodol zákazku bolo úlohou plánovačov zaradiť na jednotlivé pracovné stroje zákazky a zostaviť harmonogram výroby. Harmonogram sa zostavoval podľa toho kedy mala byť zákazka hotová a v akom časovom období k nej chodili podklady. Na otázku, či dostal  niekedy pri zákazke Holandské katalógy pokyn zastaviť tlač a ak áno od koho, uviedol, že pokyn na zastavenie tlače bol podaný pri tejto zákazke viackrát a opätovne bola znovu do tlače zaradená. Spomínam si, že tlač posledných katalógov bola v pláne s tým, že nám bolo povedané, že zákazka je opäť pozastavená. Čakali sme na rozhodnutie, či sa bude môcť vyrábať alebo nie, aby sme vedeli, či máme zákazku stiahnuť z plánu alebo nie. Vtedy tlač vychádzala na sobotu alebo nedeľu. V sobotu som volal p. XXXXX či máme zastaviť výrobu alebo či máme pokračovať v tlači, p. XXXXX nám vtedy povedal, že máme pokračovať. Jednalo sa o poslednú sobotu kedy sa ešte tlačilo, potom bola už tlač definitívne zastavená. Holandské katalógy, ktoré sa tlačili predtým boli pre nás odsúhlasené dopredu a ich tlač nebola zakázaná. Chcem ešte povedať, že každý plán, ktorý sme vyhotovili musel byť odsúhlasený vedením. 
XXXXX vo svojom výsluchu v podstate uviedol zhodné skutočnosti ako svedok XXXXX a svedok XXXXX. 
	XXXXX, XXXXX, XXXXX, XXXXX, XXXXX, XXXXX, XXXXX, XXXXX uviedoli vo svojich výpovediach bližšie okolnosti ohľadom technického, technologického,  kalkulačného a materiálneho zabezpečenia zákazky na tlač holandských katalógov. Ku skutkovým okolnostiam, ktoré tvoria predmet trestného stíhania však neuviedli žiadne podstatné skutočnosti. 

	Medzi obvineným XXXXX a svedkami XXXXX, XXXXX  XXXXX boli vykonané konfrontácie, pri ktorých však v podstate každý zotrval na svojej predchádzajúcej výpovedi. 

	Znalec XXXXX, ktorý vo veci podal písomný znalecký posudok bol tiež vypočutý, pričom sa bližšie vyjadril k spôsobe zistenia a  výške škody, spôsobenej poškodenej spoločnosti, ktorú uviedol vo svojom písomne znaleckom posudku. 

Podľa ustanovenia § 3 ods. 1 Trestného zákona č. 140/1961 Zb. platného a účinného v čase spáchania skutku, trestným činom je pre spoločnosť nebezpečný čin, ktorého znaky sú uvedené v tomto zákone.

	Podľa ustanovenia § 3 ods. 2 Trestného zákona č. 140/1961 Zb. platného a účinného v čase spáchania skutku, čin ktorého stupeň nebezpečnosti pre spoločnosť je nepatrný, nie je trestným činom, aj keď ináč vykazuje znaky trestného činu.
 
	Podľa ustanovenia § 3 ods. 3 Trestného zákona č. 140/1961 Zb. platného a účinného v čase spáchania skutku, pre trestnosť činu treba úmyselné zavinenie, ak neustanovuje tento zákon výslovne, že postačí zavinenie z nedbanlivosti.
 
	Podľa ustanovenia § 3 ods. 4 Trestného zákona č. 140/1961 Zb. platného a účinného v čase spáchania skutku, stupeň nebezpečnosti činu pre spoločnosť je určovaný najmä významom chráneného záujmu, ktorý bol činom dotknutý, spôsobom vykonania činu a jeho následkami, okolnosťami, za ktorých bol čin spáchaný, osobou páchateľa, mierou jeho zavinenia a jeho pohnútkou.

	Trestného činu porušovania povinnosti pri správe cudzieho majetku podľa § 255 ods. 1, ods. 3 Trestného zákona č. 140/1961 Zb.  platného a účinného v čase spáchania skutku sa dopustí, kto  inému spôsobí značnú škodu tým, že poruší zákonom alebo na základe zákona ustanovenú povinnosť alebo povinnosť uloženú právoplatným rozhodnutím súdu opatrovať alebo spravovať cudzí majetok, alebo ak spácha takýto čin ako osoba, ktorá má osobitne uloženú povinnosť hájiť záujmy poškodeného. 
	
Objektom tohto trestného činu je ochrana majetku najmä právnických, osôb, fyzických osôb a štátu pred útokmi vedenými na tento majetok zvnútra, t.j. zo strany osôb, ktoré majú v zmysle zákona, zmluvy, výkonu funkcie upravenej zákonom (napr. štaturárny orgán niektorej obchodnej spoločnosti upravenej v Obchodnom zákonníku a pod.) povinnosť opatrovať, alebo spravovať cudzí majetok. Zákonny postih za túto formu trestnej činnosti sa uplatní vtedy, ak nemožno preukázať, že škoda na tomto spravovanom, resp. opatrovanom majetku bola spôsobená obohatením seba, alebo iného. Dôvodom na zakotvenie tohto trestného činu bol narastajúci počet trestných činov nazývaných všeobecne ako tzv. „tunelovanie“, ktoré páchajú osoby oprávnené oprávnené spravovať a v rámci výkonu tejto správy nakladať s cudzím majetkom tretích osôb, a to najmä právnických osôb. 

	Objektívnou stránkou skutkovej podstaty tohto trestného činu je konanie vedené v hrubom rozpore s povinnosťami, ktoré osobám oprávneným spravovať cudzí majetok a pri tom s ním aj nakladať ustanovuje zákon, resp. zmluva uzavretá na základe zákona. 

	Čo sa týka subjektu tohto trestného činu, t.j. potenciálneho páchateľa, tohto sa môže dopustiť iba špeciálny subjekt, ktorým môže byť iba osoba ktorej povinnosťou je spravovať cudzí majetok. 

Pri naplnenie skutkovej podstaty tohto trestného činu sa z pohľadu subjektívnej stránky ktorá vyjadruje vnútorný vzťah páchateľa k páchanému trestnému činu, teda zavinenia vyžaduje aby tento chcel spôsobom uvedeným v tomto zákone porušiť alebo ohroziť záujem chránený týmto zákonom (priamy úmysel), alebo aspoň aby vedel, že svojím konaním môže také porušenie alebo ohrozenie spôsobiť, a pre prípad, že ho spôsobí, bol s tým uzrozumený (nepriamy úmysel). Z pohľadu objektívnej stránky skutkovej podstaty sa musí v tomto prípade jednať o také konanie, ktoré je objektívne spôsobilé spôsobiť škodu na cudzom majetku, a to bez ohľadu na skutočnosť, či sa takýmto konaním páchateľ sám obohatil, alebo nie. 

Po dôkladnom naštudovaní vyšetrovacieho spisu, výpovedí obvineného, poškodeného,  svedkov, ako aj do veci zabezpečeného rozsiahleho spisového materiálu, vychádzajúc z dôkaznej situácie vyplývajúcej z náležite objasneného skutkového stavu vykonaným dokazovaním v prípravnom konaní mám za to, že v danej veci nebola naplnená ako objektívna, tak ani subjektívna stránka trestného činu porušovania povinnosti pri správe cudzieho majetku podľa § 255 ods. 1, ods. 3 Trestného zákona č. 140/1961 Zb.  platného a účinného v čase spáchania skutku, ako ani žiadneho iného trestného činu upraveného či už v čase spáchania skutku platného a účinného Trestného zákona č. 140/1961 Zb., alebo v súčasnosti platného a účinného Trestného zákona č. 300/2005 Z.z. z nižšie uvedených dôvodov. 

Podľa ustanovenia § 119 ods. 1 Tr. por., v trestnom konaní treba dokazovať najmä
a) či sa stal skutok a či má znaky trestného činu,
b) kto tento skutok spáchal a z akých pohnútok,
c) závažnosť činu vrátane príčin a podmienok jeho spáchania,
d) osobné pomery páchateľa v rozsahu potrebnom na určenie druhu a výmery trestu a uloženie ochranného opatrenia a iné rozhodnutia,
e) následok a výšku škody spôsobenú trestným činom,
f) príjmy z trestnej činnosti a prostriedky na jej spáchanie, ich umiestnenie, povahu, stav a cenu. 
Podľa § 119 ods. 2  Tr. por., za dôkaz môže slúžiť všetko, čo môže prispieť na náležité objasnenie veci a čo sa získalo z dôkazných prostriedkov podľa tohto zákona alebo podľa osobitného zákona. Dôkaznými prostriedkami sú najmä výsluch obvineného, svedkov, znalcov, posudky a odborné vyjadrenia, previerka výpovede namieste, rekognícia, rekonštrukcia, vyšetrovací pokus, obhliadka, veci a listiny dôležité pre trestné konanie, oznámenie, informácie získané použitím informačno-technických prostriedkov alebo prostriedkov operatívno-pátracej činnosti.

      V zmysle § 2 ods. 10, Trestného poriadku, orgány činné v trestnom konaní postupujú tak,  aby  bol zistený skutkový stav veci, o ktorom nie sú dôvodné pochybnosti, a to v rozsahu nevyhnutnom na ich rozhodnutie. Dôkazy obstarávajú z úradnej povinnosti. Právo obstarávať dôkazy majú aj strany. Orgány činné v trestnom konaní s rovnakou starostlivosťou objasňujú okolnosti svedčiace proti obvinenému, ako aj okolnosti, ktoré svedčia v jeho prospech, a v oboch smeroch vykonávajú dôkazy tak, aby umožnili súdu spravodlivé rozhodnutie.

            V zmysle § 2 ods. 12 Trestného poriadku, orgány činné v trestnom konaní a súd hodnotia dôkazy získané zákonným spôsobom podľa svojho vnútorného presvedčenia založeného na starostlivom uvážení všetkých okolností prípadu jednotlivo i v ich súhrne nezávisle od toho, či ich obstaral súd, orgány činné v trestnom konaní alebo niektorá zo strán.

Úlohou orgánov činných v trestnom konaní je posúdiť, či skutkové okolnosti napĺňajú zákonné znaky skutkovej podstaty niektorého z trestných činov uvedených v osobitnej časti Trestného zákona. 

K uvedenému konštatovaniu možno tiež uviesť fakt, že trestné právo a trestno-právnu kvalifikáciu určitého konania ako trestného činu, ktoré má súkromnoprávny základ je potrebné považovať, ako už bolo aj vyššie uvedené,  za poslednú možnosť (ultima ratio), teda za krajný prostriedok, ktorý má význam predovšetkým celospoločenský, t.j. z hľadiska ochrany základných spoločenských hodnôt a v zásade  nemôže slúžiť ako prostriedok nahradzujúci ochranu práv a právnych záujmov osôb v oblasti súkromnoprávnych vzťahov, kde závisí predovšetkým na individuálnej aktivite osôb aby „ strážili“ svoje práva, ktorým má súdna moc poskytovať ochranu. 
Túto zásadu je nevyhnutné aplikovať aj čo sa týka konkrétnej spoločenskej nebezpečnosti daného činu. Keďže prostredníctvom inštitútov trestného práva sa v najciteľnejšom rozsahu zasahuje do základných ľudských práv a slobôd jednotlivca, je preto nanajvýš žiadúce, aby sa tak dialo iba v krajne a zákonne odôvodnených prípadoch. Je neprípustné, aby trestné právo regulovalo právne vzťahy, pri ktorých ide o uspokojovanie individuálneho subjektívneho práva jednotlivca. V opačnom prípade by totiž nastala situácia, že štát by prostredníctvom svojich kompetentných a príslušných orgánov ochraňoval a naprával porušené subjektívne právo jednotlivca práve skrz normy trestného práva, čo je v rozpore so základnými atribútmi právneho štátu. Trestné právo nemôže teda v žiadnom prípade slúžiť ako prostriedok nahrádzajúci ochranu subjektívnych práv jednotlivcov v oblasti súkromného práva, čo by aj bolo zároveň v príkrom rozpore s jednou zo základných zásad súkromného práva - právo patrí bdelým (vigilantibus iura scripta sunt). V nadväznosti na uvedené je zároveň nevyhnutné poukázať na skutočnosť, že oznamovateľ dosiať nevyužil, čo a týka ním uvádzaným porušení ustanovení zákona č. 182/1993 Z.z. o vlastníctve bytov a nebytových priestorov v znení neskorších právnych predpisov uvádzaných v trestnom oznámení žiadne iné právne prostriedky nápravy narušených právnych vzťahov, a to predovšetkým s poukazom na charakter spáchaného skutku a jeho spoločenskú nebezpečnosť, pričom  je zrejmé, že nič nebránilo tomu, aby využil najprv prostriedky civilno-právnej ochrany, prostredníctvom ktorých sa mohol „dopracovať“ k vydaniu rozhodnutia, ktorým by mohli byť napravené prípadné porušenia zákona. 
V danom prípade je z vykonaného dokazovania jasne preukázané, že v čase, kedy došlo k začatiu tlače výroby tzv. holandských katalógov v spoločnosti XXXXX, a.s., táto zákazka bola pre spoločnosť lukratívna a vedeli o nej nielen prakticky všetci členovia top manažmentu tejto spoločnosti, a to vrátane štatutárov tejto spoločnosti (predstavenstva) a tiež dozornej rady, ale tiež stredný manažment, vrátane ekonomického úseku a tiež celá „výroba“, t.j. plánovači, technolóvia a ostatní zamestnanci spoločnosti XXXXX, a.s.,, ktorých pracovnou náplňou bolo samotné realizovania tejto zakázky na jednotlivých tlačiarenských strojoch, pričom k tejto zakázke boli rovnako konané aj pravidelné porady, a to ako na úrovni vedenia spoločnosti, tak na úrovni stredného manažmentu a výroby, pričom plán tejto zakázky bol pravidelne zanášaný aj do plánov tlače na relatívne dlhé obdobie vopred, boli tomu prispôsobované ako výrobné, tak ľudské kapacity spoločnosti, neobstojí teda tvrdenie zástupcov spoločnosti, že celý tento obchodný prípad si tzv. „na vlastnú päsť“ manažoval sám obvinený bez toho, aby dal top manažmentu spoločnosti vopred vedieť, že sa takáto zakázka má realizovať, resp. im toto oznámil, až v čase, keď väčšina katalógov bola už vytlačená, avšak zo strany holandského partnera neboli uhradené zálohové platby. Rovnako mám za preukázané, že sám obvinený pristupoval k uvedenej zakázke s plnou vážnosťou, keď jednak takúto objemovo veľkú a bonitnú zakázku pre spoločnosť zabezpečil, tak vo vzťahu k úhrade vystavených zálohových platieb za jej realizáciu, keď či už sám, alebo cestou jemu podriadených zamestnancov urgoval zo strany holandského partnera ich úhradu. 
Naopak, zo žiadneho vykonaného dôkazu, a to či už z výsluchov poškodeného, svedkov, alebo listinných dôkazov nebolo nad rozumnú mieru pochybností preukázané, žeby obvinený vo funkcii obchodného riaditeľa spoločnosti XXXXX, a.s., dostal výslovný, striktný a nepodmienený pokyn na zastavenie tlače holandských katalógov, naopak, z vykonaného dokazovania skôr vyplynulo, že celý manažment mal záujem na udržaní klienta a dokončenia rozpracovanej zakázky, pričom však jej dokončenie podmienil úhradou aspoň 50%tnej platby z celého objemu vykonanej výroby, pričom v skutočnosti došlo síce k 50%tnej úhrade, avšak iba prvej zálohovej platby, čo však zrejme v čase začatia výroby dávalo dostatočný obraz o bonite holandského zákazníka, nakoľko na základe úhrady tejto faktúry došlo k pokračovaniu výroby, a práve obvinený v danom čase aktívne pristupoval k možnosti úhrady zvyšku ako tejto, tak aj ostatných vystavených zálohových platieb zo strany holandského partnera (prijať do zálohy tlačiarenský stroj v hodnote rádovo presahujúcej celý objem zakázky, atď.). Samotná skutočnosť, že obvinený nepripravil pre holandského klienta zmluvu v podobe schválenej vedením spoločnosti, ktorá by obsahovala všetky zmluvné podmienky potrebné pre úspešnú realizáciu takto veľkého obchodného prípadu (riadne označenie zmluvných strán, čas a rozsah plnenia zo strany spoločnosti XXXXX, a.s., ako aj ustanovenia ohľadom platieb, t.j. výšku plnenia, spôsob úhrady a čas platenia zo strany holandského partnera, zabezpečovacie inštitúty, spôsoby realizácie reklamácie, zabezpečenia záväzkov vzniknutých zo zmluvného plnenia atď.) možno síce zo strany obvineného (zvlášť s prihliadnutím na množstevný rozsah, časovú a finančnú náročnosť zakázky a v neposlednom rade aj na to, že sa jednalo o cudzozemského klienta, s ktorými obchody sa vždy vyznačujú zvýšeným mierom rizika vo vzťahu ako k ich bonite, tak možnosti následného možného uplatnenia práv z porušenia zmluvných záväzkov cestou súdu, resp. rozhodcovského konania a následného prípadného exekučného konania)   považovať v istom zmysle za ľahkovážnosť a konanie  v rozpore s vnútorným poriadkom spoločnosti, avšak nie za trestný čin. 
Rovnako tak nemožno spochybniť ani tú skutočnosť, že celý top manažment spoločnosti XXXXX, a.s.,  mohol a  aj mal  zabrániť narastaniu ďalšej straty spoločnosti v súvislosti s pokračovaním v tlači holandských katalógov (ktorý však je nutné v tomto prípade dôrazne odlíšiť od škody spôsobenej trestným činom) osobným zastavením realizácie tejto zákazky vzhľadom na záporný cash-flow s ňou spojenou, čo však neurobil, z čoho vyplýva, že až do momentu, kedy bol obvinený najprv rozhodnutím generálneho riaditeľa spoločnosti XXXXX, a.s., odvolaný  z postu obchodného riaditeľa a následne aj rozhodnutím dozornej rady z funkcie člena predstavenstva, s istým, možno to nazvať „tichým súhlasom“ t.j. konkludentne podporovali dokončenie predmetnej zakázky aj s kalkulovateľným rizikom straty pre spoločnosť vyplývajúci z jej realizácie, v opačnom prípade totiž nie je jasné, prečo by na jednej strane zástupcovia spoločnosti tvrdili, že iba obyčajnú objednávku (a nie riadnu zmluvu podľa vzoru právneho oddelenia spoločnosti) s holandskou spoločnosťou spozorovali až v čase, kedy nastali problémy s finančným krytím zákazky, avšak na druhej strane, nakoľko túto zmluvu nepovažovali za riadny dokument, z ktorého pre ich stranu vyplývajú práva a povinnosti, neoznámili bezprostredne po tomto zistení (navyše, ak táto nebola riadne podpísaná dvoma členmi predstavenstva, ako to prikazovali stanovy spoločnosti a v nadväznosti na to aj zápis v obchodnom registri príslušného registrového súdu) holandskej strane, že zmluvu považujú za neplatnú, právne neúčinnú a od tejto jednostranne, hoc i konkludentne (zastavením výroby) neodstúpili a nepožadovali buď riadne uzavretú zmluvu pre pokračovanie vo výrobe, alebo náhradu dosiaľ vynaložených nákladov spojených s jej realizáciou. Totižto v prípade, že by takto konali, mohli prakticky bezprostredne po vzniku zápornej účtovnej bilancie v nadväznosti na  prvú neuhradenú zálohovú faktúru zabrániť vzniku situácie, kedy sa dlh holandského klienta každomesačne zvyšoval až narástol do rozmerov, ktoré ich donútili vo veci podať trestné oznámenie. Tým, že sa rozhodli s výpoveďou „počkať“  a holandského klientovi takpovediac ešte „dať šancu a postaviť sa na nohy“ bolo ich slobodným rozhodnutím a v istej miere aj rozhodnutím nesúcim znaky rizikovosti, kedy toto rozhodnutie zhotoviteľ podľa zmluvy o dielo (ktorej znaky predmetný obchodný prípade nesie) uprednostnil oproti rozhodnutiu vykonávanie stratovej zakázky okamžite ukončiť. V podnikateľskom  prostredí je legálnym cieľom, teda účelom) podnikania dosiahnutie zisku, ktorého dosiahnutie je však často sprevádzané rôznymi rozhodnutiami s menšou, či väčšou mierou rizika, ktoré sú síce vykonávané preto, aby viedli k zisku, ale  môžu spôsobiť aj stratu, t. j. škodu na majetku právnickej osoby). Je preto samozrejmým, že určité riziko, najmä v komerčnej sfére, je nutné pripustiť a tolerovať a tým je nevyhnuté pripustiť a tolerovať zo strany štátu, ktorý vykonáva trestnú politiku aj prípadné škody, ktoré z rizikových operácií môžu vzniknúť alebo aj vzniknú. Ide o riziko ako určitý stav neistoty, ktoré je právnym poriadkom predpokladané, pretože vyplýva zo samotnej podstaty komerčnej sféry, o podnikanie ide totiž aj v prípadoch ak podnikateľský subjekt nevykáže kladný hospodársky výsledok, pričom prípadná strata, škoda, je tak v komerčnej sfére síce právom nechceným, ale predvídateľným a akceptovateľným následkom. V danom prípade sa jednalo konkrétne o trhové riziko, ktoré vyplýva z toho,  hospodárstvo orientované na trhovú ekonomiku, je okrem iného determinované aj v riziku odbytu, riziku zmeny cenových relácií, riziku bonity obchodného partnera a tiež v možnosti neplnenia si jeho záväzkov.  
Konkrétne dôkazy obsiahnuté vo vyšetrovacom spise dokumentujú skutkové okolnosti, tieto však pre absenciu obligatórne stanovených zákonných znakov objektívnej a subjektívnej stránky nenapĺňajú skutkovú podstatu trestného činu porušovania povinnosti pri správe cudzieho majetku podľa § 255 ods. 1, ods. 3 Trestného zákona č. 140/1961 Zb.  platného a účinného v čase spáchania skutku. 

	Podľa § 215 ods. 1 písm. b) Trestného poriadku, prokurátor zastaví trestné stíhanie, ak skutok nie je trestným činom a nie je dôvod na postúpenie veci.

Na základe vyššie uvedených skutočností možno konštatovať, že vykonaným vyšetrovaním neboli zadokumentované dôkazy, ktoré by potvrdzovali pôvodné podozrenie z trestnej činnosti za ktorú je obvinený XXXXX. 

Pretože od spáchania stíhaného skutku uplynulo viac ako dva roky, rokov nie je možné zaoberať sa otázkou či konanie obvineného nie je potrebné právne kvalifikovať ako priestupok.

 Na základe uvedených skutkových a právnych dôvodov bolo potrebné rozhodnúť tak, ako je uvedené vo výrokovej časti tohto uznesenia.

Poučenie:
Proti tomuto uzneseniu je prípustná sťažnosť, ktorú možno podať u prokurátora okresnej prokuratúry do troch dní od oznámenia uznesenia. Sťažnosť má odkladný účinok. (§ 185 a nasl. Tr. por.)

JUDr. Lukáš Hanniker
prokurátor