Okresná prokuratúra Ružomberok 
Dončova 8, 034 53 Ružomberok 1 	

Sp. zn. : 1 Pv 120/13/5508	Ružomberok, 15.4.2014
EEČ : 2-42-40-2014

U Z N E S E N I E

Trestná vec:	obvinený XXXXX 
Zločin:	Neodvedenie dane a poistného podľa § 277 odsek 1, odsek 2 písmeno b Trestného zákona číslo 300/2005 Zbierky zákonov v znení zákona číslo 313/2011 Zbierky zákonov

Rozhodol: 	prokurátor Okresnej prokuratúry Ružomberok
Podľa § 215 odsek 1 písmeno h Trestného poriadku zastavujem trestné stíhanie obvineného:
1.	XXXXX
	dátum narodenia: XXXXX
	miesto narodenia: XXXXX
	rodné priezvisko: XXXXX
	trvalé bydlisko: XXXXX
ako osoba oprávnená konať v čase od 22.12.1997 do 21.1.2003 za obchodnú spoločnosť XXXXX, od 2.10.2000 so sídlom XXXXX, ul. XXXXX č. 12, XXXXX, spoločne so XXXXX a XXXXX po predchádzajúcej vzájomnej dohode zabezpečili v presne nezistenom čase roku 2000 vyhotovenie fiktívnych účtovných dokladov v podobe 

-	faktúry č. 2409/2000 zo dňa 24.9.2000, znejúcej na sumu 972.272,- Sk, z toho DPH 181.807,- Sk, deklarujúcej uskutočnenie zdaniteľného plnenia medzi dodávateľom XXXXX a odberateľom XXXXX, príjmového pokladničného dokladu zo dňa 27.9.2000 bez číselného označenia, znejúceho na sumu 972.272,- Sk, výdavkového pokladničného dokladu zo dňa 27.9.2000 bez číselného označenia znejúceho na sumu 972.272,- Sk a dodacieho listu č. 118/00 zo dňa 24.9.2000
-	faktúry č. 2009/2000 zo dňa 20.9.2000, znejúcej na sumu 995.414,40 Sk, z toho DPH 186.134,40 Sk, deklarujúcej uskutočnenie zdaniteľného plnenia medzi dodávateľom DXXXXX a odberateľom XXXXX, príjmového pokladničného dokladu zo dňa 22.9.2000 bez číselného označenia, znejúceho na sumu 995.414,40 Sk, výdavkového pokladničného dokladu zo dňa 22.9.2000 bez číselného označenia, znejúceho na sumu 995.414,40 Sk a dodacieho listu č. 119/00 bez uvedenia dátumu, 
-	faktúry č. 1609/2000 zo dňa 16.9.2000, znejúcej na sumu 428.458,20 Sk, z toho DPH 80 118,20 Sk, deklarujúcej uskutočnenie zdaniteľného plnenia medzi dodávateľom XXXXX a odberateľom XXXXX, príjmového pokladničného dokladu bez číselného označenia zo dňa 19.9.2000, znejúceho na sumu 428.458,20 Sk, výdavkového pokladničného dokladu bez číselného označenia zo dňa 19.9.2000, znejúceho na sumu 428.458,20 Sk a dodacieho listu č. 120/00 zo dňa 19.9.2000, 
-	faktúry č. 000024/2000 zo dňa 12.9.2000, znejúcej na sumu 759.566,10 Sk, z toho DPH 142.032,70 Sk, deklarujúcej uskutočnenie zdaniteľného plnenia medzi dodávateľom XXXXX a odberateľom XXXXX, príjmového pokladničného dokladu bez číselného označenia zo dňa 14.9.2000, znejúceho na sumu 759.566,10 Sk a dodacieho listu č. 26/00 zo dňa 12.9.2000, 
-	faktúry č. 000025/2000 zo dňa 27.9.2000, znejúcej na sumu 179.530,80 Sk z toho DPH 33.570,80 Sk, deklarujúcej uskutočnenie zdaniteľného plnenia medzi dodávateľom XXXXX a odberateľom XXXXX príjmového pokladničného dokladu bez číselného označenia zo dňa 29.9.2000, znejúceho na sumu 179.530,80 Sk a dodacieho listu č. 25/00 zo dňa 27.9.2000,
-	faktúry č. 000007/00 zo dňa 7.9.2000, znejúcej na sumu 755.220,- Sk, z toho DPH 141.220,- Sk, deklarujúcej uskutočnenie zdaniteľného plnenia medzi dodávateľom XXXXX a odberateľom XXXXX, príjmového pokladničného dokladu zo dňa 21.9.2000 bez číselného označenia, znejúceho na sumu 755 220,- Sk a dodacieho listu č. 7/2000 zo dňa 7.9.2000,

tým spôsobom, že tieto boli za spoločnosť XXXXX vyhotovené obsahovo zadefinované, podpísané a pečiatkou opatrené XXXXX, pričom za spoločnosť XXXXX boli tieto vyhotovené XXXXX po tom, čo bol fiktívny obsah dokladov zadefinovaný XXXXX, ktorý ich podpísal a opatril príslušnými pečiatkami, ktoré mal vo svojej dispozícii a následne XXXXX zabezpečil zavedenie fiktívnych účtovných dokladov do účtovnej evidencie spoločnosti XXXXX. napriek tomu, že dokladmi deklarované zdaniteľné plnenie sa medzi obchodnými spoločnosťami neuskutočnili a následne na ich podklade  XXXXX v daňovom priznaní spoločnosti XXXXX  vyhotoveného a podaného správcovi dane prostredníctvom XXXXX k dani pridanej hodnoty za zdaňovacie obdobie III. štvrťrok roku 2000, doručeného dňa 26.10.2000 na Daňový úrad v Ružomberku neoprávnene, v rozpore s ustanovením § 20 ods. 2, písm. a/ Zákona č. 289/1995 Z. z. o dani pridanej hodnoty v znení neskorších predpisov (platný a účinný v čase spáchania skutku),  uplatnil nadmerný odpočet dane z pridanej hodnoty v celkovej výške 768.782,- Sk (25.518,89 Eur), ktorý nebol príslušným správcom dane priznaný, pričom XXXXX, XXXXX a XXXXX tak konali v úmysle získať neoprávnený prospech vo výške  uplatneného nadmerného odpočtu dane z pridanej hodnoty ku škode štátneho rozpočtu  SR.

lebo zanikla trestnosť činu

Odôvodnenie:
Uznesením vyšetrovateľa Okresného riaditeľstva PZ, odboru kriminálnej polície v Ružomberku zo 04.07.2003, ČVS: OUJP-114/2003, bolo podľa § 160 ods. 1 Trestného poriadku účinného do 31.12.2005 začaté trestné stíhanie pre trestný čin neodvedenia dane a poistného podľa § 148a ods. 1, ods. 3 Trestného zákona účinného do 31.12.2005 a následne dňa 24.10.2005 bolo uznesením vyšetrovateľa Prezídia PZ, Úradu boja proti korupcii Stred, Banská Bystrica, podľa § 163 ods. 1 Trestného poriadku účinného do 31.12.2005 vznesené obvinenie XXXXX, nar. XXXXX, a spol., pre trestný čin neodvedenia dane a poistného podľa § 148a ods. 1, ods. 3 Trestného zákona účinného do 31.12.2005 spolupáchateľstvom podľa § 9 ods. 2 Trestného zákona účinného do 31.12.2005 pre skutky z obdobia roku 2000, ktoré sú popísané vo výrokovej časti tohto uznesenia.

Dňa 28.12.2005 bola predmetná trestná vec spojená na spoločné konanie s trestnou vecou ďalších obvinených (ČVS: PPZ-83/BPK-S-2005), pričom následne bola dňa 15.02.2013 vylúčená na samostatné konanie a bola vedená pod ČVS: PPZ-156/NKA-PK-ST-2013.

Dňa 11.02.2014 bol obvinený upozornený konajúcim vyšetrovateľom, že skutok sa bude v ďalšom konaní právne posudzovať ako zločin neodvedenia dane a poistného podľa § 277 ods. 1, ods. 2 písm. b) Trestného zákona účinného do 30.09.2012 v spolupáchateľstve podľa § 20 Trestného zákona účinného do 30.09.2012.

Trestného činu neodvedenia dane a poistného podľa § 277 ods. 1, ods. 2 písm. b) Trestného zákona účinného do 30.09.2012 sa dopustí ten, kto v malom rozsahu zadrží a neodvedie určenému príjemcovi splatnú daň, poistné na sociálne poistenie, verejné zdravotné poistenie alebo príspevok na starobné dôchodkové sporenie, ktoré zrazí alebo vyberie podľa zákona, alebo kto neoprávnene vo väčšom rozsahu uplatní nárok na vrátenie dane z pridanej hodnoty alebo spotrebnej dane v úmysle zadovážiť sebe alebo inému neoprávnený prospech.

Trestného činu neodvedenia dane a poistného podľa § 148a ods. 1, ods. 3 Trestného zákona účinného do 31.12.2005 sa dopustí ten, kto v značnom rozsahu zadrží a neodvedie určenému príjemcovi splatnú daň, poistné na dôchodkové zabezpečenie, nemocenské poistenie, zdravotné poistenie alebo príspevok na poistenie v nezamestnanosti, ktoré zrazí alebo vyberie podľa zákona, alebo kto neoprávnene v značnom rozsahu uplatní nárok na vrátenie dane z pridanej hodnoty alebo spotrebnej dane v úmysle zadovážiť sebe alebo inému neoprávnený prospech.

Podľa § 16 ods. 1 Trestného zákona účinného v čase spáchania skutku trestnosť činu sa posudzuje podľa zákona účinného v čase, keď bol čin spáchaný; podľa neskoršieho zákona sa posudzuje len vtedy, ak je to pre páchateľa priaznivejšie.

Podľa § 65 Trestného zákona účinného do 31.12.2005 trestnosť činu, ktorý bol v čase spáchania pre spoločnosť nebezpečný, zaniká, ak vzhľadom na zmenu situácie alebo vzhľadom na osobu páchateľa zanikla nebezpečnosť trestného činu pre spoločnosť.

Uvedené ustanovenie Trestného zákona účinné v čase spáchania skutku má podstatný význam na posúdenie skutku ako trestného činu, keďže od spáchania skutku uplynulo už takmer štrnásť rokov a medzičasom došlo k zmene ustanovení Trestného zákona, ktoré postihujú predmetné konanie.

Vzhľadom k dobe, ktorá uplynula od spáchania skutku (14 rokov) a tiež k skutočnosti, že podľa Trestného zákona účinného v čase rozhodovania by bol skutok právne posudzovaný len ako prečin (§ 277a ods. 1 Trestného zákona), ktorého skrátené vyšetrovanie by malo byť ukončené v lehote dvoch mesiacov od vznesenia obvinenia je potrebné zdôrazniť, že v prípade porušenia práva na prejednanie veci v primeranej lehote, na rozdiel od iných práv zaručených čl. 6 Dohovoru, neprichádza do úvahy možnosť nápravy spočívajúca vo vykonaní nového bezchybného procesného postupu. Dôsledkom toho je preto nutnosť rezignovať na vydanie akéhokoľvek rozhodnutia o vine.

Podľa čl. 48 ods. 2 prvá veta Ústavy Slovenskej republiky, každý má právo, aby sa jeho vec verejne prerokovala bez zbytočných prieťahov a v jeho prítomnosti a aby sa mohol vyjadriť ku všetkým vykonávaným dôkazom.
 
Podľa čl. 6 ods. 1 prvá veta Dohovoru o ochrane ľudských práv a základných slobôd pri rozhodovaní o trestnom obvinení je každá dotknutá strana oprávnená na spravodlivé a verejné prerokovanie svojej veci uskutočnené v primeranej lehote nezávislým a nestranným súdom zriadeným zákonom.
 
Dĺžka konania má v predmetnej trestnej veci podstatný význam aj z pohľadu, že obvinený bol medzičasom odsúdený na základe Trestného rozkazu Okresného súdu Komárno z 31.05.2006, sp. zn. 1T 40/06, právoplatný dňa 21.06.2006 na peňažný trest 5.000,- Sk a následne aj rozsudkom Okresného súdu Galanta z 28.01.2009, sp. zn. 2T/227/2008, pre zločin skrátenia dane a poistného podľa § 276 ods. 1, ods. 3 Trestného zákona spolupáchateľstvom podľa § 20 Trestného zákona, pričom uložený podmienečný trest vo výmere 3 roky s určením skúšobnej doby 3 roky už vykonal a hľadí sa na neho akoby nebol odsúdený. Do úvahy by preto pripadalo uloženie súhrnného trestu, resp. upustenie od uloženia súhrnného trestu, ktoré však s poukazom na ustanovenie § 42 ods. 3 Trestného zákona nie je možné.

Relevantnou skutočnosťou, ktorá má význam z pohľadu trestnosti prejednávaného skutku a ktorá je aj primárnym dôvodom zastavenia trestného stíhania je výklad ustanovení Trestného zákona týkajúci sa účinnej ľútosti, ktorý bol vyjadrený v náleze Ústavného súdu Slovenskej republiky sp. zn. I. ÚS 316/2011 zo 14. decembra 2011.

Z uvedeného nálezu vyplýva, že trestný čin ako určitú právnu konštrukciu vymedzuje Trestný zákon uzavretým komplexom presne definovaných objektívnych a subjektívnych znakov, ktoré v súhrne vytvárajú skutkovú podstatu trestného činu. Ako sa skutok prejavuje vo vonkajšom svete, definuje predovšetkým objektívna stránka skutkovej podstaty, ktorá je tvorená súhrnom znakov charakterizujúcich konanie a následok vrátane kauzálneho vzťahu medzi nimi. Trestné právo je prostriedkom ultima ratio (ide o poslednú a najkrajnejšiu možnosť), čo sa podľa právnej teórie, ako aj súdnej praxe chápe aj ako zásada pomocnej úlohy trestnej represie (zásada subsidiarity). Podľa tejto zásady má byť trestné právo použité len ako najkrajnejší prostriedok a len pri typovo najzávažnejších porušeniach spoločenských vzťahov, záujmov a hodnôt, teda len tam, kde iné možnosti, hlavne prostriedky ostatných právnych odvetví, nie sú dostatočné, teda už boli vyčerpané, sú neúčinné alebo zjavne nie sú vhodné. V oblasti aplikácie a interpretácie trestného práva potom - z takto chápaného prostriedku ultima ratio - musia byť akcentované právne princípy a zásady, ktoré primárne súvisia s posudzovaním trestnosti činu, napr. zásada nullum crimen, nulla poena sine lege či zásada in dubio pro reo.

Z obsahu § 277 ods. 1 Trestného zákona prima facie vyplýva, že v rámci tohto trestného činu s názvom „neodvedenie dane a poistného“ sú zaradené dve samostatné skutkové podstaty. Prvá sa týka zadržania a neodvedenia splatnej dane a poistného, ktoré boli zrazené alebo vybraté podľa zákona [(alinea prvá), v tomto prípade ide o tzv. omisívny trestný čin], a druhá sa týka neoprávneného uplatňovania nároku na vrátenie dane z pridanej hodnoty alebo spotrebnej dane [(alinea druhá), v tomto prípade ide o tzv. komisívny delikt]. Zaradením ich oboch v rámci trestného činu neodvedenia dane a poistného zákonodarca rovnako určil, že tak alinea prvá, ako aj alinea druhá § 277 ods. 1 Trestného zákona má zákonnú súvislosť s neodvedením dane (poistného), a to bez ohľadu na to, že v prípade prvej aliney priamo (prvoplánovo) a v prípade druhej aliney nepriamo (druhoplánovo).

Ak by zákonodarca protiprávnemu konaniu páchateľa spočívajúcemu v neoprávnenom uplatnení nároku na vrátenie dane z pridanej hodnoty alebo spotrebnej dane chcel pripísať iný protispoločenský dôsledok ako neodvedenie (nezaplatenie) dane, nepochybne by tak urobil. Uvedené potvrdzuje aj skutočnosť, že v intenciách tohto nálezu došlo k novelizácii Trestného zákona s účinnosťou od 01.10.2012, kedy bola zavedená samostatná skutková podstata trestného činu daňového podvodu v ustanovení § 227a Trestného zákona.

Vzhľadom na skutočnosť, že ustanovenie § 86 písm. e) Trestného zákona nevymedzuje/nerozlišuje, resp. presne nekonkretizuje účinky účinnej ľútosti vo vzťahu k prvej a druhej alinei trestného činu neodvedenia dane a poistného podľa § 277 Trestného zákona, ústavný súd pripustil ako za ústavne konformný výklad daného zákonného vymedzenia len ten, ktorý je v prospech obvineného a ktorý plne korešponduje aj s požiadavkou ochrany jeho základných práv a slobôd. Uzavrel teda, že dodatočným zaplatením dane (dodatočným splnením si daňovej povinnosti) sú splnené zákonné podmienky účinnej ľútosti, a to bez ohľadu na prvoplánovosť alebo druhoplánovosť tejto povinnosti. Inak povedané, ak podľa účinnej úpravy § 277 Trestného zákona, ktorý vymedzuje skutkovú podstatu trestného činu neodvedenia dane a poistného, páchateľ v zákonnom čase vráti vyplatený daňový preplatok, došlo v konečnom dôsledku (druhoplánovo) k dodatočnému zaplateniu splatnej dane. 

V danom prípade bolo preukázané, že obvinený ako osoba oprávnená konať za spoločnosť XXXXX si v zdaňovacom období III. štvrťrok r. 2000 neoprávnene uplatnil na DÚ Ružomberok nárok na vrátenie nadmerného odpočtu DPH v celkovej výške 768.782,- Sk (25.518,89 Eur), pričom správca dane na základe vykonanej kontroly nepriznal spoločnosti XXXXX nárok na vrátenie nadmerného odpočtu DPH a nevrátil neoprávnene uplatnený nadmerný odpočet DPH. Škoda uvedeným konaním nebola spôsobená žiadna. S odstupom 14 rokov od spáchania skutku a absencie akejkoľvek škody sa javí ďalšie vedenie trestného stíhania v danej veci ako neprimerané.

Podľa § 2 ods. 10 Trestného poriadku orgány činné v trestnom konaní postupujú tak, aby bol zistený skutkový stav veci, o ktorom nie sú dôvodné pochybnosti, a to v rozsahu nevyhnutnom na ich rozhodnutie. Dôkazy obstarávajú z úradnej povinnosti. Právo obstarávať dôkazy majú aj strany. Orgány činné v trestnom konaní s rovnakou starostlivosťou objasňujú okolnosti svedčiace proti obvinenému, ako aj okolnosti, ktoré svedčia v jeho prospech, a v oboch smeroch vykonávajú dôkazy tak, aby umožnili súdu spravodlivé rozhodnutie.

Podľa § 2 ods. 12 Trestného poriadku orgány činné v trestnom konaní a súd hodnotia dôkazy získané zákonným spôsobom podľa svojho vnútorného presvedčenia založeného na starostlivom uvážení všetkých okolností prípadu jednotlivo i v ich súhrne nezávisle od toho, či ich obstaral súd, orgány činné v trestnom konaní alebo niektorá zo strán.

Podľa § 86 písm. e) Trestného zákona účinného do 30.09.2012 trestnosť trestného činu zaniká aj vtedy, ak ide o trestný čin neodvedenia dane a poistného podľa § 277 alebo nezaplatenia dane a poistného podľa § 278, ak splatná daň a jej príslušenstvo alebo poistné boli dodatočne zaplatené najneskôr v nasledujúci deň po dni, keď sa páchateľ po skončení jeho vyšetrovania mohol oboznámiť s jeho výsledkami.

V predmetnej trestnej veci bol nadmerný odpočet vrátený, resp. nebol ani vyplatený, už v roku 2000, čím boli naplnené podmienky účinnej ľútosti v zmysle § 86 písm. e) Trestného zákona. Skutočnosť, že nadmerný odpočet nebol obvinenému vyplatený, nemožno vykladať v jeho neprospech v tom zmysle, že nemôže využiť inštitút účinnej ľútosti a to z dôvodu, že takýto výklad by staval páchateľov, ktorí spáchajú rovnaký skutok do rozdielnych pozícií, pričom ten, ktorý by bol odhalený skôr a nadmerný odpočet by mu nebol ani vyplatený by bol znevýhodnený voči tomu, komu vyplatený bol a ten ho následne, teda až do skončenia vyšetrovania (čo by v danom prípade predstavovalo 14 rokov) vráti štátu výmenou za jeho beztrestnosť.

S poukazom na vyššie uvedené skutočnosti mám za to, že v danom prípade boli naplnené všetky podmienky ustanovenia § 86 písm. e) Trestného zákona účinného do 30.09.2012, podľa ktorého je prejednávaný skutok právne posudzovaný, čím zanikla trestnosť takéhoto činu.
   
Podľa § 215 ods. 1 písm. h) Trestného poriadku prokurátor zastaví trestné stíhanie, ak zanikla trestnosť činu.

Z vyššie uvedených dôvodov, nakoľko došlo s poukazom na ustanovenie § 86 písm. e) Trestného zákona k zániku trestnosti zločinu neodvedenia dane a poistného podľa § 277 ods. 1, ods. 2 písm. b) Trestného zákona účinného do 30.09.2012, som trestné stíhanie obvineného XXXXX pre uvedený skutok podľa § 215 ods. 1 písm. h) Trestného poriadku zastavil, pretože zanikla trestnosť činu.

Poučenie:
Proti tomuto uzneseniu je prípustná sťažnosť, ktorú možno podať u prokurátora okresnej prokuratúry do troch dní od oznámenia uznesenia. Sťažnosť má odkladný účinok. (§ 185 a nasl. Tr. por.)

JUDr. Štefan Tomaško
prokurátor