Okresná prokuratúra Bratislava I 
Kvetná 13, 820 05 Bratislava 2 	

Sp. zn. : 3 Pv 241/14/1101	Bratislava I, 11.6.2014
EEČ : 2-8-174-2014

U Z N E S E N I E

Trestná vec:	obvinený XXXXX a spol. 
Trestný čin:	

Rozhodol: 	prokurátorka Okresnej prokuratúry Bratislava I
Podľa § 215 odsek 1 písmeno b Trestného poriadku zastavujem trestné stíhanie obvinených:
1.	XXXXX
	dátum narodenia: XXXXX
	trvalé bydlisko: XXXXX, 
2.	XXXXX
	dátum narodenia: XXXXX
	trvalé bydlisko: XXXXX, 
3.	XXXXX
	dátum narodenia: XXXXX
	trvalé bydlisko: XXXXX, 
4.	XXXXX
	dátum narodenia: XXXXX
	trvalé bydlisko: XXXXX, 
26. októbra 2004 v čase okolo 21.30 hod. v Bratislave na Predstaničnom námestí v priestoroch pasáže po predchádzajúcej vzájomnej dohode po tom, ako obvinený XXXXX sotil do poškodeného XXXXX žiadajúc od neho pritom jeho kabát hovoriac mu „vyzleč si kabát, lebo Ti ho budem musieť vyzliecť sám!“, čo však poškodený odmietol, po čom obvinený XXXXX povedal obvinenému XXXXX a obvinenému XXXXX, aby na poškodeného dávali pozor, že on skočí po kamaráta, po čom obvinený XXXXX obomi rukami chytil poškodeného za pulóver hovoriac mu „neodchádzaj!, počkaj si na neho“, pričom po chvíli sa vrátil obvinený XXXXX už spoločne s obvineným XXXXX, ktorý následne žiadal od poškodeného kabát vysloviac na jeho adresu „daj sem tú bundu, lebo Ťa rozkopem!“, pričom po tomto sa obvinení XXXXX, XXXXX a XXXXX postavili pred poškodeného tak, aby nemohol utiecť a obvinený XXXXX spolu s obvineným XXXXX zovreli dlane v päsť ukazujúc ich poškodenému, ktorý im následne v dôsledku strachu svoju bundu vydal, čím spôsobili poškodenému XXXXX spoločným konaním škodu v celkovej výške cca 6,64 €,

lebo nie je tento skutok trestným činom a nie je dôvod na postúpenie veci

Odôvodnenie:
Vyšetrovateľ v tom čase Okresného riaditeľstva Policajného zboru Bratislava I, Úradu justičnej a kriminálnej polície uznesením číslo konania XXXXX z 27. októbra 2004 postupom podľa ustanovenia § 160 odsek 1 Trestného poriadku číslo 141/1961 Zb. v znení zákona účinného v čase skutku začal trestné stíhanie vo veci trestného lúpeže spolupáchateľstvom podľa § 9 odsek 2 k § 234 odsek 1 Trestného zákona číslo 140/1961 Zb. v znení zákona účinného v čase skutku.

Nadväzne na to vyšetrovateľka v tom čase Okresného riaditeľstva Policajného zboru Bratislava I, Úradu justičnej a kriminálnej polície v poradí ďalším uznesením číslo konania XXXXX z 27. októbra 2004 postupom podľa ustanovenia § 163 odsek 1 Trestného poriadku číslo 141/1961 Zb. v znení zákona účinného v čase skutku vzniesla XXXXX, XXXXX, XXXXX a XXXXX obvinenie za trestný čin lúpeže spolupáchateľstvom podľa § 9 odsek 2 k § 234 odsek 1 Trestného zákona číslo 140/1961 Zb. v znení zákona účinného v čase skutku prakticky na skutkovom základe uvedenom vo výrokovej časti predmetného uznesenia.

Uznesením vyšetrovateľky v tom čase Okresného riaditeľstva Policajného zboru Bratislava I, Úradu justičnej a kriminálnej polície číslo konania XXXXX z 15. júna 2005 bolo trestné stíhanie obvineného XXXXX a spol. z dôvodu neprítomnosti poškodeného XXXXX postupom podľa ustanovenia § 173 odsek 1 písmeno a) v tom čase účinného Trestného poriadku prerušené. K zapokračovaniu v tomto trestnom stíhaní došlo následne uznesením vyšetrovateľa Policajného zboru číslo konania ORP - XXXXX zo 4. júna 2013.

Následne na to po skončení dokazovania a vyššie uvedenom konaní i postupe orgánov prípravného konania i príslušných súdov vyšetrovateľ Okresného riaditeľstva Policajného zboru Bratislava I, Odboru kriminálnej polície predložil dozorujúcej prokurátorke tunajšej prokuratúry súvisiaci spisový materiál spolu s návrhom na zastavenie trestného stíhania obvinených XXXXX, XXXXX, XXXXX a XXXXX za trestný čin lúpeže spolupáchateľstvom podľa § 9 odsek 2 k § 234 odsek 1 Trestného zákona číslo 140/1961 Zb. v znení zákona účinného v čase skutku postupom podľa ustanovenia § 215 odsek 1 písmeno b) Trestného poriadku.

Preskúmajúc súvisiaci spisový materiál a vyhodnotiac všetky doposiaľ zadovážené listinné podklady jednotlivo i v ich vzájomnom súhrne v zmysle ustanovenia § 2 odsek 10, odsek 12 Trestného poriadku som dospela k záveru, že za existujúcej dôkaznej situácie pri absencii priameho dôkazu zadováženého a vykonaného po vznesení obvinenia všetkým štyrom páchateľom za predmetný skutok a pri posúdení konania tak obvineného XXXXX ako aj obvineného XXXXX, obvineného XXXXX a obvineného XXXXX najmä na podklade do značnej miery zmeny výpovede poškodeného XXXXX v prospech všetkých štyroch obvinených, ku ktorej došlo po vznesení obvinenia týmto štyrom páchateľom za predmetný trestný čin, posudzované konanie obvinených nielenže nenapĺňa znaky skutkovej podstaty trestného činu lúpeže spolupáchateľstvom podľa § 9 odsek 2 k § 234 odsek 1 Trestného zákona číslo 140/1961 Zb. v znení zákona účinného v čase skutku, ale ani  znaky skutkovej podstaty ktoréhokoľvek z iných trestných činov obsiahnutých v osobitnej časti Trestného zákona číslo 140/1961 Zb. v znení zákona účinného v čase skutku. Z tohto dôvodu je na mieste zastavenie trestného stíhania tak obvineného XXXXX ako aj obvineného XXXXX, obvineného XXXXX a obvineného XXXXX za skutok, ktorý je predmetom tohto trestného konania, a to postupom podľa ustanovenia § 215 odsek 1 písmeno b) Trestného poriadku.

Všetci štyria obvinení  v podstate zhodne popreli, že by v inkriminovaný večer nejakým spôsobom fyzicky napadli poškodeného XXXXX, resp. že by sa tomuto akýmkoľvek spôsobom vyhrážali žiadajúc pritom od neho jeho kabát. Poškodeného v tom čase poznali všetci štyria obvinení - obvinený XXXXX mu krátko predtým požičal peniaze a poškodený mu ich dovtedy nevrátil, obvinený XXXXX mu dal walkman s tým, že mu ho má predať, avšak poškodený ani tomuto nedal peniaze a ani mu nevrátil walkman.

V ten večer, keď streli obvinení poškodeného na železničnej stanice, spýtal sa ho najskôr obvinený XXXXX, kedy mu vráti peniaze. Poškodený sa pritom vyhovoril, že síce nejaké peniaze dostal, ale on si za ne kúpil oblečenie. Medzi obvineným XXXXX a poškodeným došlo k slovnej potýčke, pričom obvinený mu slovne nadával v tom zmysle, že čo to má znamenať, že čo robí, ako sa správa a tak. Je pravdou, že obvinený XXXXX pri tomto sotil poškodeného do ramena a povedal mu, nech mu dá jeho bundu ako záloh a že keď mu vráti peniaze, on mu vráti bundu.

Neskôr sa k ním pridali aj ostatní traja obvinení, avšak ani jeden z nich poškodeného ani fyzicky nenapadol a ani sa mu nikto z nich žiadnym spôsobom nevyhrážal. Jediné čo, tak obvinený XXXXX sa ho spýtal, či mu teda tú bundu dá alebo nie. Poškodený mu ju dal a odišli preč.

Poškodený  XXXXX  vo svojej prvotnej výpovedi uviedol, že v inkriminovaný deň sa stretol na železničnej stanici so všetkými štyrmi obvinenými, ktorých pozná z minulosti. Obvinený XXXXX sa ho hneď spýtal, kedy mu vráti peniaze, na čo mu on povedal, že teraz nemá a že peniaze, ktoré on má, potrebuje na prežitie. Obvinený sa ho následne opýtal, či mu má jednu vlepiť a že ak mu nedá nejaké peniaze, vyzlečie mu veci. Následne obvinený XXXXX povedal „poďme si to vybaviť za roh!, neboj sa, nič Ti nespravím“ a dodal „čo Ti má jednu šľahnúť? Najebem Ti!“.

Po tomto obvinený XXXXX do neho sotil a povedal mu „vyzleč si kabát, lebo Ti ho budem musieť vyzliecť sám!“, pričom poškodený mu povedal, že si ho nevyzlečie. Obvineným XXXXX a XXXXX obvinený XXXXX povedal, aby na poškodeného dávali pozor, že skočí pre kamaráta (obvineného XXXXX). Po chvíli sa k ním vrátil obvinený XXXXX už spolu s obvineným XXXXX, pričom obvinený XXXXX ukázal obvinenému XXXXX poškodeného hovoriac o ňom, že to je ten, čo mi nechce dať bundu. Obvinení sa postavili tak, že obkolesili poškodeného XXXXX, pričom obvinení XXXXX a XXXXX zatínali dlane v päste a ukazovali ich smerom na poškodeného. Reakciou poškodeného bolo, že zo strachu si vyzliekol svoju bundu a túto dal obvinenému XXXXX.

Následne však poškodený vo svojej výpovedi učinenej pred vyšetrovateľom Policajného zboru po vznesení obvinenia všetkým štyrom páchateľom a po zapokračovaní v trestnom stíhaní, ktoré bolo po dlhšiu dobu prerušené práve z dôvodu neprítomnosti a nezastihnuteľnosti poškodeného XXXXX pre orgány činné v trestnom konaní, uviedol, že na skutok si už vôbec nepamätá a nespomína a že za tou etapou svojho života už spravil hrubú čiaru, pričom na to, čo sa stalo pred jeho odchodom do Rakúska, sa snaží nemyslieť. V tom období aj on spravil veľa chýb, ktoré by chcel napraviť, pričom od roku 2009 vedie bežný život človeka. 

Poškodený XXXXX pripustil, že pri vyšetrovanom trestnom čine určite aj on nebol bez viny, avšak už si na to ani zhruba nespomína. Nevie si vôbec vybaviť detaily tohto skutku, nie to ešte mená a tváre. S odstupom času sa už necíti byť ani poškodeným. V tom čase žil na ulici a vtedy človeku chýba aj jedna bunda. Celé to už vypustil z hlavy.

Vyhodnotiac všetky vyššie uvedené dôkazy mám za to, že konanie tak obvineného XXXXX, ako aj obvineného XXXXX, obvineného XXXXX i obvineného XXXXX, ktoré je predmetom tohto trestného konania, postráda najmä znaky objektívnej ako aj subjektívnej stránky skutkovej podstaty trestného činu lúpeže spolupáchateľstvom tak, ako to má na mysli ustanovenie § 9 odsek 2 k § 234 odsek 1 Trestného zákona číslo 140/1961 Zb. v znení neskorších predpisov. 

Je pravdou, že v inkriminovaný deň sa obvinení stretli a títo následne na, resp. pred budovou hlavnej železničnej stanice zbadali poškodeného XXXXX. Tohto poznali (s výnimkou obvineného XXXXX) z minulosti, keďže poškodený XXXXX dlžil obvinenému XXXXX peniaze a obvinený XXXXX cestou poškodeného predával walkman, avšak do inkriminovaného dňa mu poškodený ani nedal peniaze a ani mu nevrátil predávaný walkman.  

Došlo preto medzi nimi k slovnému konfliktu, a to najmä medzi poškodeným XXXXX a obvineným XXXXX pričom počas tohto obvinený XXXXX opakovane žiadal od poškodeného peniaze, resp. ich vrátenie. Keďže obvinený XXXXX zistil, že poškodený nemá žiadne peniaze a len tak ľahko mu ich v ten večer nevráti, povedal mu, že nech mu teda dá bundu, ktorú mal poškodený na sebe, a keď bude mať peniaze a tieto mu vráti, obvinený mu vráti jeho bundu.

Z vyššie uvedeného je zrejmé, že v inkriminovaný večer došlo medzi obvinenými na jednej strane a poškodeným na strane druhej k slovnému konfliktu, predmetom či príčinou ktorého boli dlžoby poškodeného najmä voči obvinenému XXXXX ako aj voči obvinenému XXXXX. Pri riešení tejto dlžoby obvinený XXXXX pripustil, že sotil do poškodeného XXXXX. Určite sa mu však ani jeden z nich žiadnym spôsobom nevyhrážal, ako ani žiaden z nich poškodeného iným spôsobom fyzicky nenapadol.

Naviac poškodený ku koncu dokazovania v prípravnom konaní akoby zmenil svoj pohľad na celú trestnú vec a skutok ako taký tvrdiac, že už si na detaily, skutok ako taký ako ani mená či tváre páchateľov nepamätá. 

Z hľadiska vyhodnocovania predmetného skutku je významnou aj tá časť v poradí ostatnej výpovede poškodeného XXXXX, v ktorej uviedol, že svoj vtedajší život už uzavrel, nechce sa k nemu už vracať. Žil vtedy na ulici, pričom svoj podiel viny na tom všetkom mal aj on.

Za existujúcej dôkaznej situácie je teda preukázaným, že v daný večer sa obvinení a poškodený stretli, pričom došlo medzi nimi aj k slovnému konfliktu, predmetom ktorého boli dlžoby poškodeného XXXXX voči dvom obvineným. Pri tomto im poškodený XXXXX dal bundu.

Nie je preukázaným, že by v súvislosti s „odovzdaním“ bundy patriacej poškodenému XXXXX obvinenému XXXXX ktorýkoľvek z obvinených či už fyzicky napadol poškodeného XXXXX alebo sa mu vyhrážal snažiac sa tak získať túto bundu od neho.

Čo sa týka zmeny postoja poškodeného XXXXX ku skutku ako takému, k páchateľom a celkovo k predmetnej trestnej veci, o tomto je možné sa len domnievať.

Za vyššie popísanej dôkaznej situácie by preto trestné stíhanie tak obvineného XXXXX, ako aj obvineného XXXXX, obvineného XXXXX i obvineného XXXXX, ktoré nevykazuje znaky skutkovej podstaty trestného činu lúpeže spolupáchateľstvom podľa § 9 odsek 2 k § 234 odsek 1 Trestného zákona číslo 140/1961 Zb. v znení zákona účinného v čase skutku ako ani znaky iného z trestných činov obsiahnutých v osobitnej časti v tom čase platného a účinného Trestného zákona, bolo v príkrom rozpore s úmyslom zákonodarcu a dikciou príslušných trestnoprávnych ustanovení.

Zastávam názor, že posudzované konanie všetkých štyroch obvinených by bolo možné posúdiť a následne postihnúť nanajvýš ako priestupok proti občianskemu spolunažívaniu podľa § 49 odsek 1 písmeno d) zákona o priestupkoch. Uvedené však z dôvodu uplynutia v čase skutku platnej 2-ročnej premlčacej doby nie je možné.

Podľa ustanovenia § 215 odsek 1 písmeno b) Trestného poriadku prokurátor zastaví trestné stíhanie, ak nie je tento skutok trestným činom a ak nie je dôvod na postúpenie veci.
S poukazom na všetky vyššie uvedené skutočnosti som rozhodla tak, ako je uvedené vo výrokovej časti tohto uznesenia.

Poučenie:
Proti tomuto uzneseniu je prípustná sťažnosť, ktorú možno podať u prokurátora okresnej prokuratúry do troch dní od oznámenia uznesenia. Sťažnosť má odkladný účinok. (§ 185 a nasl. Tr. por.)

JUDr. Soňa Juríčková
prokurátorka