Okresná prokuratúra Bratislava III 
Vajnorská 47, 832 77 Bratislava 3 	

Sp. zn. : 1 Pv 162/14/1103	Bratislava III, 8.4.2014
EEČ : 2-10-155-2014

U Z N E S E N I E

Trestná vec:	obvinený XXXXX 
Prečin:	

Rozhodol: 	prokurátor Okresnej prokuratúry Bratislava III
Podľa § 214 odsek 1 Trestného poriadku postupujem vec trestného stíhania obvineného:
1.	XXXXX
	dátum narodenia: XXXXX
	miesto narodenia: XXXXX
	rodné priezvisko: XXXXX
	trvalé bydlisko: XXXXX
Okresnému úradu Senec, odboru všeobecnej vnútornej správy, so sídlom Hurbanova č. 21, 903 01 Senec

v čase okolo 22.00 h dňa 22.02.2014 v obci XXXXX na Bratislavskej ulici v rodinnom dome č. 41/D po predchádzajúcom fyzickom napadnutí a opakovaných verbálnych urážkach, na poschodí rodinného domu v spálni chytil poškodenú XXXXX za ruku, zvalil ju na posteľ, pričom ju škrtil na krku a vyhrážal sa jej slovami „...že keď odíde, tak ju dá zabiť, alebo zraziť autom a bude to taká nehoda..., ...alebo sa stretí z pozemského života a nikto už nenájde jej telo..., ...že ju zabalí do koberca a vyhodí na smetisko..., že to čo vidí v „telke“ je tvrdá realita a môže sa to stať aj jej...“, pričom od svojho konania upustil až keď poškodená začal vykašliavať, že už nevládze, čím týmto svojím konaním vzbudil u poškodenej XXXXX, nar. XXXXX, trvale pobytom na adrese BXXXXX, XXXXX, dôvodnú obavu o jej život a zdravie,  

pretože výsledky vyšetrovania preukazujú, že nejde o trestný čin, ale ide o skutok, ktorý by mohol byť priestupkom
Odôvodnenie:
Dňa 23.02.2014 vydal poverený príslušník Okresného riaditeľstva v Senci, Obvodného oddelenia PZ v Senci pod ČVS:ORP-213/SC-SC-2014 uznesenie, ktorým podľa § 199 ods. 1 Trestného poriadku začal trestné stíhanie pre spáchanie prečinu nebezpečného vyhrážania podľa § 360 ods. 1, ods. 2 písm. b) Trestného zákona s poukazom na § 139 ods. 1 písm. c) Trestného zákona na tom skutkovom základe, ako je tento opísaný vo výrokovej časti tohto uznesenia. 

	Dňa 25.02.2014 vydal poverený príslušník pod ČVS:ORP-213/SC-SC-2014 uznesenie, ktorým podľa § 206 ods. 1 Trestného poriadku (ďalej len „Tr. por.“) obvinenému XXXXX, nar. XXXXX v Bratislave, trvale bytom BrXXXXX, XXXXX, živnostník, na slobode (ďalej len „obvinený“) vzniesol obvinenie pre spáchanie prečinu nebezpečného vyhrážania podľa § 360 ods. 1, ods. 2 Trestného zákona (ďalej len „Tr. zák.“) na vyššie uvedenom skutkovom základe.

Podľa § 2 ods. 10 Tr. por. orgány činné v trestnom konaní postupujú tak, aby bol zistený skutkový stav veci, o ktorom nie sú dôvodné pochybnosti, a to v rozsahu nevyhnutnom na ich rozhodnutie.

	Podľa § 2 ods. 12 Tr. por. orgány činné v trestnom konaní a súd hodnotia dôkazy získané zákonným spôsobom podľa svojho vnútorného presvedčenia založeného na starostlivom uvážení všetkých okolností prípadu jednotlivo i v ich súhrne nezávisle od toho, či ich obstaral súd, orgány činné v trestnom konaní alebo niektorá zo strán.

Podľa ustanovenia § 119 ods. 1 Tr. por. v trestnom konaní treba dokazovať najmä
a) či sa stal skutok a či má znaky trestného činu,
b) kto tento skutok spáchal a z akých pohnútok,
c) závažnosť činu vrátane príčin a podmienok jeho spáchania,
...
Podľa § 119 ods. 2 Tr. por. za dôkaz môže slúžiť všetko, čo môže prispieť na náležité objasnenie veci a čo sa získalo z dôkazných prostriedkov podľa tohto zákona alebo podľa osobitného zákona. Dôkaznými prostriedkami sú najmä výsluch obvineného, svedkov, znalcov, posudky a odborné vyjadrenia, previerka výpovede namieste, rekognícia, rekonštrukcia, vyšetrovací pokus, obhliadka, veci a listiny dôležité pre trestné konanie, oznámenie, informácie získané použitím informačno-technických prostriedkov alebo prostriedkov operatívno-pátracej činnosti.

Podľa § 201 ods. 2 Tr. por. policajt postupuje vo vyšetrovaní alebo v skrátenom vyšetrovaní tak, aby čo najrýchlejšie zadovážil podklady na objasnenie skutku v rozsahu potrebnom na posúdenie prípadu a zistenie páchateľa trestného činu.

Podľa § 234 ods. 1 Tr. por. prvá veta, ak výsledky vyšetrovania alebo skráteného vyšetrovania dostatočne odôvodňujú postavenie obvineného pred súd, prokurátor podá obžalobu príslušnému súdu, pripojí k nej spisy, ich prílohy a dôkazné predmety. 

	V rámci vykonaného skráteného vyšetrovania boli vykonané viaceré dôkazné prostriedky za účelom ozrejmenia skutkového stavu veci, z ktorých poukazujem najmä na tieto: 
	K okolnostiam spáchania stíhaného skutku bol najmä dňa 25.02.2014 vypočutý obvinený XXXXX (vyš. spis č.l. 10-13), pričom tento jeho spáchanie dôrazne poprel. Konkrétne v rámci výsluchu do zápisnice uviedol, že v inkriminovaný deň prebehla medzi ním a jeho manželkou (poškodenou v tejto veci) určitá hádka, ale táto nemala vyústiť do fyzického konfliktu, ako deklaruje uznesenie o vznesení obvinenia. Bližšie sa v rámci výsluchu vyjadril ako podľa jeho vedomia prebiehali predmetné udalosti, pričom v rámci výsluchu zdôraznil, že nie je pravdou, že by svoju manželku sústavne slovne urážal, alebo akokoľvek fyzicky alebo psychicky týral. Okrem iného sa aj vyjadril aj k mobilnému telefónu manželky (prečo ho nemá), k jej zdravotnému stavu, k okolnostiam vykázania zo spoločnej domácnosti a v neposlednom rade aj ku skutočnosti, že jeho manželka chcela trestné oznámenie odvolať. 
 
	Po vydaní uznesenia o začatí trestného stíhania bola ku skutku dňa 23.02.2014 vypočutá samotná poškodená XXXXX (č.l. 14-18), ktorá detailne vo svojej výpovedí popísala správanie obvineného v daný večer, kde najmä poukázala na jeho verbálne útoky (rôzne hrubé a urážlivé nadávky), opakovaný fyzický útok obvineného (mal ju najprv udrieť pravou rukou v kuchyni, následne jej mal dať facku a ďalšie bližšie nešpecifikované údery, potom jej roztrhal tričko, ktoré mala oblečené), pričom potom nasledovali ďalšie útoky, tak ako sú opísané v skutkovej vete tohto uznesenia. Poškodená vo svojej výpovedí uviedla, že počas toho, ako ju obvinený škrtil, sa skutočne bála o svoj život. Následne sa domov vrátila dcéra poškodenej a obvineného, ktorá na prosbu poškodenej zavolala políciu, čomu vyhovela. Medzitým obvinený odišiel z daného domu na svojom motorovom vozidle, vzápätí nato prišli na miesto incidentu aj privolaní policajti. Poškodená nad rámec uvedeného incidentu popísala aj celkové pozadie jej manželstva s obvineným, kde okrem iného popísala, ako sa k nej obvinený dlhodobo správa (neustále ponižovanie, urážky, fyzické všetko jej zakazuje, obviňuje ju z nevery, často ju sleduje, zakazuje jej používať mobilný telefón a pod.). V dôsledku tohto spolužitia s obvineným, musela poškodená absolvovať aj psychiatrické liečenie (v roku 2008), kde jej mal byť diagnostikovaný syndróm týranej ženy.   

	K podstate obvinenia bola ako svedok vypočutá aj XXXXX (č.l. 19-20), ktorá je spoločnou dcérou obvineného a poškodenej. Pri svojej prvotnej výpovedi zo dňa 23.02.2014 sa menovaná svedkyňa vyjadrila k predmetnému incidentu tak, že okolo 23.30 h dňa 22.02.2014 prišla domov, pričom videla ako obvinený nadáva poškodenej, potom išla jej matka s obvineným hore, kde táto kričala o pomoc, aby zavolala policajtov. Svedkyňa zároveň potvrdila výpoveď poškodenej o dlhodobých nezhodách, ktoré sú medzi ňou a obvineným, pričom iniciátorom týchto konfliktov je vždy obvinený. Pritom používa rôzne hrubé urážky, vyhráža sa jej zabitím a aj ju fyzicky napáda (v minulosti už mala rôzne zranenia- modriny, zlomenú ruku a pod.) Zároveň potvrdila, že poškodená má zo strany obvineného zákaz chodiť do spoločnosti.

	Na podklade oboch vykonaných výpovedí vyplynulo, že obvinený svojím konaním s najväčšou pravdepodobnosťou naplnil všetky formálne znaky stíhaného prečinu, keďže použil voči menovanej poškodenej verbálne, ale aj fyzické násilie, čo plne odôvodňovalo vznesenie obvinenia podľa § 206 ods. 1 Tr. por. 

	Avšak následne po vydaní uznesenia o vznesení obvinenia boli obe menované osoby (poškodená XXXXX a svedkyňa XXXXX) opätovne predvolané na výsluch, a to aj s poukazom na fakt, že u oboch vyššie uvedených osôb sa jedná o osoby vo vzťahu k obvinenému blízke, ktoré majú v prípadnom konaní pred súdom na hlavnom pojednávaní právo odoprieť vypovedať v zmysle § 130 ods. 1 Trestného poriadku. Táto potreba však vyplývala najmä z dôvodu zachovania práva obvineného na kontradiktórny proces (práva na aktívnu obhajobu) už v prípravnom konaní, čo vyplýva aj z ust. § 2 ods. 9 Tr. por. a § 213 Tr. por. 

	Poškodená XXXXX bola k veci prepočutá dňa 25.03.2014 (č.l. 21-23), pričom svoje zákonné oprávnenie v zmysle § 130 ods. 1 Tr. por. využila a k veci vypovedať odmietla. 
Rovnaký scenár sa naplnil aj u svedkyne XXXXX, ktorá bola k veci prepočutá dňa 31.01.2014 (č.l. 24-25) a taktiež k veci odmietla vypovedať s poukazom na § 130 ods. 1 Tr. por.  

	Skutočnosť, že vyššie menované osoby odopreli ku skutku vypovedať determinovala aj vykonávanie ďalšieho dokazovania vo veci, nakoľko po vydaní uznesenia o vznesení obvinenia, bez týchto kľúčových výpovedí nemožno získať žiadne ďalšie priame dôkazy a získavanie iných (nepriamych) dôkazov je s poukazom na celkové okolnosti nastoleného prípadu neefektívne a nadbytočné. Inými slovami povedané, výpovede oboch dotknutých osôb tvorili základ vydania uznesenia o vznesení obvinenia, avšak tieto v ďalšom konaní nemôžu ako dôkaz slúžiť, a preto bez týchto dôkazov nemožno konštatovať naplnenie zákonných podmienok na prijatie prípadného rozhodnutia v zmysle § 234 ods. 1 Tr. por. (podanie obžaloby). 

	Pokiaľ ide o samotné hodnotenie skutkového stavu veci, v tomto smere je možné konštatovať, že tento bol zistený plne súladne s ust. § 2 ods. 10 Tr. por. Totiž v rámci zisťovania  skutkového stavu veci sú orgány činné v trestnom konaní limitované predovšetkým ust. § 2 ods. 10 Tr. por. To znamená, že orgány činné v trestnom konaní nie sú povinné vykonávať všetky dôkazné prostriedky navrhované osobami na to oprávnenými, ale dokazovanie zameriavajú a vykonávajú na účely zistenia skutkového stavu veci, o ktorom nie sú dôvodné (rozumné) pochybnosti, a to v rozsahu nevyhnutnom na ich rozhodnutie. Trestný poriadok predpisuje zistiť stav veci minimálne v náležitom rozsahu ohľadom okolností posudzovaného skutku a jeho právnej kvalifikácie, nepredpisuje však žiadnu formálnu schému hodnovernosti takých či onakých dôkazov, nestanovuje žiadne kvantitatívne ani kvalitatívne pravidlá ich hodnotenia, neustanovuje nijaké pravidlá, pokiaľ ide o mieru dôkazov potrebných na preukázanie nejakej skutočnosti, ani váhu jednotlivých dôkazov. Neznamená to však ľubovôľu v posudzovaní dôkazov. Dôkazy v ich komplexnosti musia tvoriť súvislú niť vedúcu bez rozumných pochybností k tomu záveru, že sú dostatočne ozrejmené skutočnosti na účely prijatia konkrétneho rozhodnutia v zmysle Tr. por. 

Taktiež platí, že orgány činné v trestnom konaní a rovnako aj súd sú pri hodnotení dôkazov povinný postupovať v zmysle zásady voľného hodnotenia dôkazov uvedenej v ustanovení § 2 ods. 12 Tr. poriadku, v zmysle ktorej dotknuté orgány hodnotia dôkazy podľa svojho vnútorného presvedčenia, ktoré musí byť založené na logickom úsudku vyplývajúcom zo starostlivého uváženia všetkých okolností prípadu. 

V posudzovanej veci boli vykonané tie dôkazné prostriedky, ktoré mali dôkaznú relevanciu a mohli prispieť k ozrejmeniu okolností precizovaných v ust. § 119 ods. 1 Tr. por. Rovnako platí, že dôkazné prostriedky vykonané konajúcim príslušníkom PZ v rámci skráteného vyšetrovania spĺňajú kritérium zákonnosti. Opätovne je však nevyhnutné zdôrazniť, že po vydaní uznesenia o vznesení obvinenia poškodená XXXXX a aj svedkyňa XXXXX ku skutku odmietli vypovedať, čím v podstate vznikol po vydaní uznesenia o vznesení obvinenia v trestnom konaní stav tzv. dôkaznej núdze, nakoľko o výpovede osôb, ktoré boli vykonané pred vydaním uznesenia o vznesení obvinenia obžalobu oprieť nemožno. Rovnako aj z momentálnej judikatúry (napr. judikát trestnoprávneho kolégia Krajského súdu v Žiline Jtk 6/09) plynie záver, že svedecká výpoveď osoby realizovaná pred vznesením obvinenia, ktorá má vo vzťahu k osobe obvinenej právo odoprieť výpoveď, je v ďalšom konaní procesne nepoužiteľná. K uvedenej problematike zaujal svoje výkladové stanovisko aj Najvyšší súd Slovenskej republiky (stanovisko trestno-právneho kolégia Najvyššieho súdu SR č. 30/2010, sp. zn. Tpj 63/2009), ktorý v tomto okrem iného konštatoval, že „ak je ale výpoveď svedka jediným usvedčujúcim dôkazom alebo vo významnej miere rozhodujúcim dôkazom, o ktorý chce prokurátor, ako nositeľ dôkazného bremena v konaní pred súdom, oprieť obžalobu, je nevyhnutné takého svedka vypočuť až po vznesení obvinenia (alebo svedka vypočutého pred týmto úkonom znovu vypočuť), a tak zachovať právo obvineného na obhajobu (právo na kontradiktórny postup)“.
 	
Možno preto uzavrieť, že svedecké výpovede poškodenej a svedkyne XXXXX, ktoré boli vykonané pred vydaním uznesenia o vznesení obvinenia sú v ďalšom trestnom konaní procesne nepoužiteľné, čo odôvodňuje záver, že nie sú splnené ani zákonné podmienky na postup v zmysle § 234 ods. 1 Tr. por.  

Pokiaľ ide o vyššie citované ust. § 234 ods. 1 prvá veta Tr. por., tak k tomu je nevyhnutné uviesť, že pre uvedený postup prokurátora by mali byť dostatočne objasnené nasledovné skutočnosti:
-	že sa stal skutok,
-	že tento skutok má všetky obligatórne znaky stíhaného trestného činu a
-	že tento spáchal práve obvinený ako trestne zodpovedný subjekt.

V prípade, ak neboli v dostatočnej kvalite ozrejmené vyššie opísané skutočnosti, nemožno v tomto smere potom hovoriť o dôvodnosti postavenia obvineného pred súd. Uvedené by bolo v rozpore jednak so samotným ust. § 234 ods. 1 Tr. por., ale aj v rozpore so základnými zásadami trestného konania, najmä v rozpore s § 2 ods. 1, ods. 10 Tr. por. Totiž, ako vyplýva zo základnej zásady náležitého zistenia skutkového stavu vyjadrenej v ust. § 2 ods. 10 Tr. por., tak táto platí aj pre postup v zmysle § 234 ods. 1 Tr. por. (podanie obžaloby ako rozhodnutia sui generis). To znamená, že aj pri tomto type rozhodnutia musí byť spoľahlivo zistený skutkový stav veci, pričom o tomto nesmú existovať dôvodné pochybnosti. To znamená, že v prípade existencie dôvodných (rozumných) pochybností nie je takýto postup opodstatnený a zákonný.

Aj v kontexte vyššie uvedených právnych úvah som v intenciách ust. § 2 ods. 12 Tr. por. vyhodnotil dôkazný materiál získaný v tejto veci, pričom som dospel k záveru, že po vydaní uznesenia vznesení obvinenia nebol vyprodukovaný žiadny priamy dôkaz, ktorý by svedčil o skutočnosti, že je dôvodné postaviť obvineného pred súd.

Na strane druhej je potrebné uviesť, že výpovede poškodenej a svedkyne IXXXXX ktoré boli vykonané pred vydaním uznesenia o vznesení obvinenia môžu slúžiť ako dôkazný materiál v priestupkovom konaní, keďže tento typ konania nie je obmedzený procesnou použiteľnosťou toho- ktorého dôkazného prostriedku v závislosti od štádia konania. Samotné dokazovanie v správnom konaní nie je limitované zákonnou úpravou v takom rozsahu, ako tomu je v trestnom konaní. V tomto smere možno preto konštatovať, že výpovede dotknutých osôb sú ako dôkazný podklad v správnom konaní procesne použiteľné, a teda môžu slúžiť ako podklad na vydanie príslušného rozhodnutia. Bude ale vecou príslušného správneho orgánu, ako sa s predloženým spisovým materiálom v ďalšom konaní vysporiada.       

Podľa § 214 ods. 1 Trestného poriadku prokurátor alebo policajt postúpi vec inému orgánu, ak výsledky vyšetrovania alebo skráteného vyšetrovania preukazujú, že nejde o trestný čin, ale ide o skutok, ktorý by mohol byť priestupkom alebo iným správnym deliktom alebo by mohol byť prejednaný v disciplinárnom konaní.     

Vyššie citovaným ustanovením sa upravuje postup, ak výsledky vyšetrovania alebo skráteného vyšetrovania preukazujú, že nejde o trestný čin, ale ide o skutok, ktorý by mohol príslušný orgán posúdiť ako priestupok, iný správny delikt, alebo by mohol byť prejednaný v disciplinárnom konaní. V prípade ak teda orgán činný v trestnom konaní dospeje k záveru (aj po začatí trestného stíhania), že posudzovaný skutok nie je trestným činom, avšak tento by mohol mať znaky priestupku, je daná jeho povinnosť postúpiť vec príslušnému správnemu orgánu.

Vzhľadom na  vyššie uvedené skutočnosti som preto rozhodol tak, ako je uvedené v enunciáte tohto uznesenia.

Poučenie:
Proti tomuto uzneseniu je prípustná sťažnosť, ktorú možno podať u prokurátora okresnej prokuratúry do troch dní od oznámenia uznesenia. Sťažnosť má odkladný účinok. (§ 185 a nasl. Tr. por.)

JUDr. Ondrej Repa
prokurátor