Okresná prokuratúra Ružomberok 
Dončova 8, 034 53 Ružomberok 1 	

Sp. zn. : 2 Pv 366/13/5508	Ružomberok, 24.6.2014
EEČ : 2-42-88-2014

U Z N E S E N I E

Trestná vec:	obvinený XXXXX 
Prečin:	Sprenevera podľa § 213 odsek 1 Trestného zákona číslo 300/2005 Zbierky zákonov v znení zákona číslo 334/2012 Zbierky zákonov

Rozhodol: 	prokurátor Okresnej prokuratúry Ružomberok
Podľa § 215 odsek 1 písmeno b Trestného poriadku zastavujem trestné stíhanie obvineného:
1.	XXXXX
	dátum narodenia: XXXXX
	miesto narodenia: XXXXX
	rodné priezvisko: XXXXX
	trvalé bydlisko: XXXXX
ako zamestnankyňa prevádzky XXXXX, počas pracovnej činnosti predaja tovaru ako čašník, v dňoch 6. a 7. augusta 2013 vytvorila účtovný rozdiel - manko vo výške 183,50 EUR a v dňoch 10. a 11. augusta vytvorila účtovný rozdiel  - manko vo výške 205,40 EUR, celkovo teda 388,90 EUR, čo predstavoval rozdiel medzi skutočnou cenou za predaný tovar a odvedenou tržbou, ktorý si následne mala prisvojiť a takto spôsobiť subjektu XXXXX, IČO: XXXXX, so sídlom XXXXX, XXXXX, škodu vo výške 388,90 EUR,

lebo nie je tento skutok trestným činom a nie je dôvod na postúpenie veci

Odôvodnenie:
Poverený príslušník Obvodného oddelenia PZ v Ružomberku, uznesením z 20.09.2013, ČVS: ORP-584/OO-RK-2013 podľa § 199 ods. 1 Trestného poriadku začal trestné stíhanie a následne dňa 03.11.2013 podľa § 206 ods. 1 Trestného poriadku vzniesol obvinenie XXXXX, nar. XXXXX, bytom ul. XXXXX, XXXXX, pre prečin sprenevery podľa § 213 ods. 1 Trestného zákona na tom skutkovom základe, ako je to popísané vo výrokovej časti predmetného uznesenia o vznesení obvinenia. 

Trestné stíhanie obvinenej bolo prerušené od 05.12.2013 do 13.01.2014.

Počas prípravného konania bol vykonaný výsluch obvinenej XXXXX, výsluch svedka - poškodeného XXXXX a výsluch svedka XXXXX a do spisu boli doložené listinné dôkazy týkajúce sa prejednávaného skutku, najmä vo vzťahu k pracovnoprávnemu vzťahu obvinenej a k jej osobe vrátane jej odpisu registra trestov.

Obvinená XXXXX uviedla, že od 23.07.2013 pracovala v XXXXX ako čašníčka. Počas práce v tomto bistre si z neho brala alkohol aj cigarety a neskôr aj hotovosť z tržieb. Kedy a koľko tovaru, resp. tržby si takto zobrala nevedela uviesť. Spočiatku dlh sčasti aj splácala, ale postupne sa dlh, ktorý voči svojmu zamestnávateľovi takto vytvorila, zväčšoval. XXXXX vykonal po ukončení jej pracovných smien inventúru a vtedy zistil účtovný rozdiel medzi predaným tovarom v tržbami vo výške 388,90 EUR. Nepamätá si kedy a koľko hotovosti a tovaru zobrala.

XXXXX uviedol, že ako živnostník prevádzkuje XXXXX. Na základe dohody o pracovnej činnosti z 23.07.2013 zamestnal v uvedenom bistre ako čašníčku XXXXX. Súčasťou dohody bola aj dohoda o hmotnej zodpovednosti. V dňoch 06.08.2013 a 07.08.2013, po jej smenách vykonal inventúru a zistil účtovný rozdiel 183,50 EUR a v dňoch 10.08.2013 a 11.08.2013 opäť po jej smenách zistil ďalší účtovný rozdiel, tentoraz vo výške 205,40 XXXXX požiadal, aby mu vysvetlila ako tento rozdiel vznikol, na čo mu ona uviedla, že má nejaké problémy s priateľom a potrebovala zaplatiť nájomné a preto si zobrala peniaze z tržby a následne podpísala prehlásenie, v ktorom uznala spôsobený dlh. XXXXX však konkretizoval  koľko hotovosti z tržby si XXXXX prisvojila a takisto nekonkretizoval, ani druh a presné množstvo tovaru, ktoré si XXXXX mala prisvojiť. Uviedol len vzniknutý účtovný rozdiel, ktorý počas jej pracovných smien vznikol.

XXXXX uviedla, že do konca januára 2014 pracovala ako čašníčka v bistre XXXXX v Ružomberku. V tomto bistre pracovala aj XXXXX s ktorou sa striedala v pracovných smenách. Niekedy okolo 08.08.2013 ju v práci striedala, pri striedaní smien vykonali inventúru a vtedy zistila „manko“ vo výške asi 200,- EUR. Keď sa XXXXX opýtala, ako dlh vznikol uviedla jej, že si zobrala z tržby len nejakú drobnejšiu sumu a zvyšnú časť dlhu vysvetliť nevedela. Dňa 11.08.2013 jej XXXXX telefonovala a z jej hlasu usúdila, že je pod vplyvom alkoholu. Následne jej telefonoval niekto zo zákazníkov a oznámil jej že čašníčka je opitá. Z tohto dôvodu prišla do práce, zistila, že XXXXX je opitá, preto jej povedala aby z práce odišla a ona prevzala smenu, čo oznámila aj p. XXXXX. Na druhý deň spolu s p. XXXXX vykonali inventúru a zistili ďalší účtovný rozdiel asi 250,- XXXXX najskôr tvrdila, že žiadne peniaze z tržby nevzala, avšak neskôr povedala, že zobrala nejaké peniaze a dohodla sa s p. XXXXX, že svoj dlh vráti o čom spísali aj dohodu.   

Prečinu sprenevery podľa § 213 ods. 1 Trestného zákona sa dopustí ten, kto si prisvojí cudziu vec, ktorá mu bola zverená, a spôsobí tak na cudzom majetku škodu malú.

Podľa § 17 Trestného zákona pre trestnosť činu spáchaného fyzickou osobou treba úmyselné zavinenie, ak tento zákon výslovne neustanovuje, že stačí zavinenie z nedbanlivosti.

Podľa § 125 ods. 1 Trestného zákona škodou malou sa rozumie škoda prevyšujúca sumu 266 eur. Škodou väčšou sa rozumie suma dosahujúca najmenej desaťnásobok takej sumy. Značnou škodou sa rozumie suma dosahujúca najmenej stonásobok takej sumy. Škodou veľkého rozsahu sa rozumie suma dosahujúca najmenej päťstonásobok takej sumy. Tieto hľadiská sa použijú rovnako na určenie výšky prospechu, hodnoty veci a rozsahu činu.

Podľa § 2 ods. 10 Trestného poriadku orgány činné v trestnom konaní postupujú tak, aby bol zistený skutkový stav veci, o ktorom nie sú dôvodné pochybnosti, a to v rozsahu nevyhnutnom na ich rozhodnutie. Dôkazy obstarávajú z úradnej povinnosti. Právo obstarávať dôkazy majú aj strany. Orgány činné v trestnom konaní s rovnakou starostlivosťou objasňujú okolnosti svedčiace proti obvinenému, ako aj okolnosti, ktoré svedčia v jeho prospech, a v oboch smeroch vykonávajú dôkazy tak, aby umožnili súdu spravodlivé rozhodnutie.

Podľa § 2 ods. 12 Trestného poriadku orgány činné v trestnom konaní a súd hodnotia dôkazy získané zákonným spôsobom podľa svojho vnútorného presvedčenia založeného na starostlivom uvážení všetkých okolností prípadu jednotlivo i v ich súhrne nezávisle od toho, či ich obstaral súd, orgány činné v trestnom konaní alebo niektorá zo strán.

Na základe logického úsudku vyplývajúceho zo starostlivého uváženia všetkých dôkazov získaných zákonným spôsobom tak jednotlivo, ako aj v ich vzájomnej súvislosti s prihliadnutím na zásadu náležitého zistenia skutkového stavu obsiahnutú v ustanovení § 2 ods. 10 Trestného poriadku a zásadu voľného hodnotenia dôkazov obsiahnutú v ustanovení § 2 ods. 12 Trestného poriadku, som dospel k záveru, že skutok, ktorý je právne posudzovaný ako prečin sprenevery podľa § 213 ods. 1 Trestného zákona, a pre ktorý bolo dňa 03.11.2013 uznesením povereného príslušníka Obvodného oddelenia PZ v Ružomberku, v zmysle ustanovenia § 206 ods. 1 Trestného poriadku vznesené obvinenie XXXXX, nie je trestným činom a nie je dôvod na postúpenie veci.
 
Objektom trestného činu sprenevery je vlastníctvo veci, pričom predmetom útoku je cudzia vec, ktorá bola páchateľovi zverená. Páchateľ si prisvojí vec, ktorá mu bola zverená, ak s ňou naloží v rozpore s účelom, na ktorý mu bola cudzia vec daná do opatrovania alebo do dispozície, a to spôsobom, ktorý marí základný účel zverenia. 

 Vzhľadom na uvedené skutočnosti mám za dokázané, že tovar bol obvinenej zamestnávateľom zverený, nakoľko ho mala k dispozícii z dôvodov plnenia pracovných úloh s tým, že ho mala používať len na dohodnutý účel (predaj zákazníkom za finančné prostriedky), pričom za zverenú vec je nutné považovať aj finančné prostriedky, ktoré obvinená následne obdržala od zákazníkov za predaný tovar (§ 130 ods. 3 Trestného zákona). Vzhľadom k skutočnosti, že poškodený nevedel preukázať vykonanie riadnej inventúry pred nástupom obvinenej do práce a následne aj pri vzniknutom schodku na tržbách, resp. tovare, nebolo možné konkretizovať, akú časť škody tvorí schodok na tovare a akú časť schodok na tržbách. 

Z listinných dokladov (dohoda o pracovnej činnosti z 23.07.2013 a dohoda o hmotnej zodpovednosti z 23.07.2013) vyplýva, že obvinená mala u poškodeného pracovať len v rozsahu 10 hodín týždenne, pričom z okolností prípadu je zrejmé, že buď v danej prevádzke pracovalo viacero zamestnancov, alebo obvinená pracovala viac ako 10 hodín týždenne, čo však má zásadný vplyv na posúdenie trestnosti skutku vo vzťahu k vykonávaným inventúram, k ich počtu a periodicite a majmä k ich výpovednej hodnote.

Z výsluchu svedka XXXXX ako aj z prehlásenia XXXXX síce vyplýva, že celkový účtovný rozdiel, vzniknutý počas jej pracovných smien, bol 388,90 EUR. Z vykonaných  dôkazov však nevyplýva  akú presne hotovosť, ani aký  tovar, čo do množstva a druhu, si XXXXX mala privlastniť a preto sa nedá konštatovať, že si prisvojila cudziu vec, ktorá jej bola zverená a jej privlastnením spôsobila na cudzom majetku škodu najmenej 266,- EUR. Napokon aj XXXXX ako svedok uviedla, že XXXXX jej povedala, že si z tržby zobrala len drobnú sumu, preto nie je vylúčené, že minimálne časť účtovného rozdielu mohla vzniknúť aj inak ako privlastnením si zverenej veci (napr. omylom pri vydávaní, nesprávnym účtovaním pri predaji tovaru a pod.).

Z hľadiska pracovnoprávneho zodpovedá za vzniknutý schodok zamestnanec a to v podstate bez ohľadu na to ako vznikol. 

Možné vyvodenie pracovnoprávnej zodpovednosti (ukončenie pracovnoprávneho vzťahu) voči obvinenej však nestačí a ani nemôže stačiť aj na vyvodenie trestnoprávnej zodpovednosti, ktorá nie je koncipovaná na princípe objektívnej zodpovednosti, ale je koncipovaná na subjektívnej stránke, teda na zavinení (úmysle) spôsobiť inej osobe škodu.

V tejto súvislosti pripomínam, že na vyvodenie trestnej zodpovednosti za prečin sprenevery podľa § 213 Trestného zákona nestačí len zistenie, že obvinená mala zverené veci a počas vykonávania jej pracovnej činnosti vznikol na zverených veciach schodok. Ustanovenie § 213 ods. 1 Trestného zákona totiž vyžaduje aj to, aby si páchateľ zverené veci „prisvojil, teda aby úmyselne odňal vec z dispozície vlastníka, bez jeho súhlasu a s úmyslom nakladať s ňou ako s vlastnou (§ 130 ods. 4 Trestného zákona). Alebo povedané inak, prisvojením sa rozumnie také konanie, ktorým páchateľ cielene a vedome spôsobuje vlastníkovi veci škodu tak, že si vec trvalo ponechá.

Presné určenie výšky spôsobenej škody a jej konkretizácia, ako obligatórny znak skutkovej podstaty prečinu sprenevery, zo strany obvinenej nebolo možné preukázať. Samotný vznik manka nie je a ani nemôže byť, samo o sebe, trestným činom sprenevery podľa § 213 Trestného zákona, nakoľko nehovorí nič o tom ako schodok vznikol, kto ho spôsobil a či sa tak stalo úmyselným konaním nejakej osoby.
 
Vykonaným dokazovaním nebolo preukázané, že obvinená zverený tovar skutočne spreneverila v zmysle všetkých znakov skutkovej podstaty prečinu sprenevery. Je zrejmé, že obvinená zodpovedá aj za zverený tovar, ktorý sa mohol stratiť, mohol byť odcudzený treťou osobou, prípadne chýbal z iných dôvodov, čo v danom prípade nemožno vylúčiť. Poškodenému nič nebráni v tom, aby sa žalobou v civilnom konaní obrátil na súd a žiadal náhradu spôsobenej škody od obvinenej, pretože práve súdy v civilnom konaní povoláva zákonodarca primárne k tomu, aby riešili všetky zodpovednostné nároky, ktoré vyplynú z pracovnoprávnych vzťahov, tak ako to je v posudzovanom prípade. Orgány činné v trestnom konaní a ani súdy v trestnom konaní nemôžu suplovať činnosť súdov v občianskom súdnom konaní a v zásade je neprípustné riešiť klasické pracovnoprávne spory cestou trestného konania.

V neposlednom rade je pri prejednávaní skutku potrebné prihliadať na § 10 ods. 2 Trestného zákona, podľa ktorého nejde o prečin, ak vzhľadom na spôsob vykonania činu a jeho následky, okolnosti, za ktorých bol čin spáchaný, mieru zavinenia a pohnútku páchateľa je jeho závažnosť nepatrná. V naznačenom kontexte mám za to, že prečin sprenevery podľa § 213 ods. 1 Trestného zákona má vo svojej podstate ako obligatórny znak skutkovej podstaty aj závažnosť v podobe materiálneho korektívu rovnako ako všetky ostatné prečiny. Stupeň závažnosti je preto povinným znakom, ktorý je v zmysle § 119 ods. 1 písm. c) Trestného poriadku predmetom dokazovania. Z tohto pohľadu nie každý vznik manka pri pracovnej činnosti je možné automaticky vyhodnotiť ako trestný čin.

Podľa § 215 ods. 1 písm. b) Trestného poriadku prokurátor zastaví trestné stíhanie, ak nie je tento skutok trestným činom a nie je dôvod na postúpenie veci.

Z vyššie uvedených dôvodov som trestné stíhanie podľa § 215 ods. 1 písm. b) Trestného poriadku zastavil, pretože nie je tento skutok trestným činom a nie je dôvod na postúpenie veci.

Poučenie:
Proti tomuto uzneseniu je prípustná sťažnosť, ktorú možno podať u prokurátora okresnej prokuratúry do troch dní od oznámenia uznesenia. Sťažnosť má odkladný účinok. (§ 185 a nasl. Tr. por.)

JUDr. Štefan Tomaško
prokurátor