Okresná prokuratúra Bratislava III 
Vajnorská 47, 832 77 Bratislava 3 	

Sp. zn. : 4 Pv 784/13/1103	Bratislava III, 28.8.2014
EEČ : 2-10-257-2014

U Z N E S E N I E

Trestná vec:	obvinená XXXXX a spol. 
Prečin:	Hrubý nátlak podľa § 191 odsek 1 Trestného zákona číslo 300/2005 Zbierky zákonov v znení zákona číslo 334/2012 Zbierky zákonov

Rozhodol: 	prokurátor Okresnej prokuratúry Bratislava III
Podľa § 215 odsek 1 písmeno a Trestného poriadku zastavujem trestné stíhanie obvinených:
1.	XXXXX
	dátum narodenia: XXXXX
	miesto narodenia: XXXXX
	rodné priezvisko: XXXXX
	trvalé bydlisko: XXXXX
	povolanie: XXXXX
2.	XXXXX
	dátum narodenia: XXXXX
	miesto narodenia: XXXXX
	rodné priezvisko: XXXXX
	trvalé bydlisko: XXXXX
	povolanie: XXXXX
v čase okolo 14.00 h dňa 30.07.2013 na ubytovni v obci XXXXX, „XXXXX“ najprv niekto zaklopal na dvere izby č.XXXXX a predstavil sa ako údržbár, následne poškodená XXXXX, nar. XXXXX, XXXXX č.XXXXX otvorila dvere a do jej izby vnikli obvinený XXXXX spoločne so svojou matkou, XXXXX, a to tak, že obvinený XXXXX podišiel k poškodenej, chytil ju pod krk a začal ju škrtiť, pričom jej hovoril, že ak do piatku nebudú peniaze, dopadne to horšie, poškodená sa bránila, na čo ju obvinený XXXXX tri alebo štyri krát zovretou päsťou udrel do oblasti hrtanu, pričom jej vulgárne nadával a vyhrážal sa jej, aby vrátila peniaze; následne obaja obvinení v kľude odišli z izby, pričom obvineného XXXXX mala na toto konanie naviesť práve obvinená XXXXX, 

lebo je nepochybné, že sa nestal skutok, pre ktorý sa vedie trestné stíhanie

Odôvodnenie:

	Uznesením povereného príslušníka Okresného riaditeľstva Policajného zboru v Senci, Obvodné oddelenie PZ Bernolákovo zo dňa 19.08.2013 pod číslom ORP-814/BE-SC-2013 bolo podľa § 199 ods.1 Trestného poriadku začaté trestné stíhanie vo veci prečinu hrubého nátlaku podľa § 191 ods.1 Trestného zákona v súbehu s prečinom porušovania domovej slobody podľa § 194 ods.1 Trestného zákona a následne uznesením vyšetrovateľky Okresného riaditeľstva Policajného zboru v Senci, Odbor kriminálnej polície, Oddelenie všeobecnej kriminality zo dňa 09.10.2013, ČVS : ORP-529/OVK-SC-2013 podľa § 206 ods.1 Trestného poriadku vznesené obvinenie tak, že obvinený XXXXX je stíhaný pre prečin porušovania domovej slobody spolupáchateľstvom podľa § 20, § 194 ods.1, ods.2 písm. a/ Trestného zákona s poukazom na § 138 písm. f/ Trestného zákona v jednočinnom súbehu s prečinom hrubého nátlaku podľa § 191 ods.1 Trestného zákona a obvinená XXXXX pre prečin porušovania domovej slobody spolupáchateľstvom podľa § 20, § 194 ods.1, ods.2 písm. a/ Trestného zákona s poukazom na § 138 písm. f/ Trestného zákona vo viacčinnom súbehu s účastníctvom na prečine hrubého nátlaku vo forme návodu podľa § 21 ods.1 písm. b/, § 191 ods.1 Trestného zákona, ktorého sa mali dopustiť na tom skutkovom základe, že v čase okolo 14.00 h dňa 30.07.2013 na ubytovni v obci XXXXX niekto zaklopal na dvere izby č.XXXXX a predstavil sa ako údržbár, následne poškodená XXXXX, nar. XXXXX, XXXXX č.XXXXX otvorila dvere a do jej izby vnikli obvinený XXXXX spoločne s XXXXX, a to tak, že obvinený XXXXX podišiel k poškodenej, chytil ju pod krk a začal ju škrtiť, pričom jej hovoril, že ak do piatku nebudú peniaze, dopadne to horšie, poškodená sa bránila, na čo ju obvinený XXXXX tri alebo štyri krát zovretou päsťou udrel do oblasti hrtanu, pričom jej vulgárne nadával a vyhrážal sa jej, aby vrátila peniaze, následne obaja obvinení v kľude odišli z izby.  

	Po vykonaní dokazovania a následnom procesnom postupe podľa §§ 208 a 209 Trestného poriadku ( skončenie skráteného vyšetrovania ) predložila vyšetrovateľka prokurátorovi spis s návrhom na zastavenie trestného stíhania, ktorý aj primerane odôvodnila.  

	Po preskúmaní obsahu vyšetrovacieho spisu a dôvodnosti vyšetrovateľom  navrhovaného postupu v merite veci som dospel k záveru, že zastavenie trestného stíhania podľa ustanovenia § 215 ods.1 písm. a/ Trestného poriadku voči obom obvineným je vzhľadom na výsledky doterajšieho dokazovania dôvodné. 

	V stručnosti k vykonanému dokazovaniu : 

	Dňa 13.01.2014 bola ku skutku vypočutá obvinená XXXXX ( č.l. 15-17 ), v ten istý deň bol k predmetu obvinenia vypočutý aj obvinený XXXXX ( č.l. 18-20 ), ktorý jednoznačne popreli spáchanie skutku, ktorý im je v uznesení o vznesení obvinenia kladený za vinu, pričom obaja obvinený v podstate zhodne opísali priebeh udalosti, ktorá sa mala udiať v inkriminovanom čase na ubytovni v XXXXX. Podľa tvrdenia obvinených, jediným dôvodom, prečo išli za poškodenou XXXXX na ubytovňu ( ďalej v texte už len „poškodená“ ) bolo vrátenie tašky s vecami, ktoré jej poškodená predtým zverila na predaj, a súčasne aj informovanie sa o termíne respektíve dôvodoch, pre ktoré poškodená doposiaľ nevrátila obvinenej XXXXX dlh vo výške 200,- eur. 

	K veci bola dňa 15.01.2014 vypočutá aj poškodená ( č.l. 21-22 ), ktorá v rámci svojho výsluchu potvrdila priebeh a okolnosti skutkového deja ( skutku ) tak, ako sú opísané vo výrokovej časti uznesenia o vznesení obvinenia. 

	Z vyššie označených dôkazov, ako aj následných konfrontácií vykonaných medzi obvineným XXXXX a poškodenou dňa 07.03.2014 a obvinenou XXXXX a poškodenou rovnako dňa 07.03.2014, z ktorých konfrontácií nevzišlo odstránenie podstatných rozporov v ich výpovediach, vyplynulo, že obaja obvinení jednoznačne popreli spáchanie skutku, ktorý je im kladený za vinu v uznesení o vznesení obvinenia, a to predovšetkým, pokiaľ ide o násilie, ktorého sa mali v súvislosti s vymáhaním existujúcej pôžičky, ktorú ani jedna zo strán nesporuje, dopustiť voči poškodenej, ako aj spôsob, akým sa mali do izby poškodenej dostať. Zároveň pripustili, konkrétne obvinený XXXXX, že došlo medzi nimi a poškodenou k hádke, pričom, ako to sám uviedol a nakoniec aj priznal, a to až v rámci konfrontácie vykonanej s poškodenou, že použil na jej adresu vulgárne slová. Fyzické násilie proti poškodenej, ako to už bolo spomenuté, však na legálne vymáhanie pôžičky - za poškodenou prišli obaja obvinení predovšetkým za účelom zistenia, kedy im mieni ( obvinenej XXXXX ) vrátiť peniaze, nakoľko táto na predchádzajúce výzvy obvinenej XXXXX na vrátenie pôžičky nereagovala, respektíve, správala sa vyhýbavo s uvádzaním tvrdenia, že peniaze vráti, keď ich bude mať. Poškodená v rámci konfrontácie s obvinenou XXXXX dokonca v jednej zo svojich odpovedí na otázky obvinenej XXXXX výslovne priznala, že ju viackrát klamala a zavádzala, že jej peniaze vráti, pričom ich nikdy nemala. Na druhej strane z viacerých výpovedí poškodenej učinených v rámci trestného konania, nevynímajúc ani obsah jej trestného oznámenia, vyplýva, že táto si v niektorých dôležitých skutkových okolnostiach odporovala. V trestnom oznámení poškodená napr. uviedla, že obvinený ju mal krátko po „neoprávnenom“ vstupe do izby na ubytovni v obci XXXXX chytiť za krk a škrtiť, ktorú skutočnosť však už vo svojej neskoršej výpovedi, urobenej dňa 15.01.2013, v procesnom postavení svedka - poškodeného neuvádza. V tejto výpovedi už spomína len sácanie, všeobecne „napádanie“ a údery v počte „dva alebo tri razy“ päsťou do oblasti hrtana. V trestnom oznámení tiež uvádza, že jej mal obvinený XXXXX vziať a následne hodiť na zem jej mobilný telefón zn. Samsung, ktorý sa mal rozpadnúť, mala z neho vypadnúť batéria, avšak ako dodala, telefón je použiteľný aj bez poškodenia. Zaujímavou sa potom javí jej tvrdenie obsiahnuté v už spomenutej výpovedi zo dňa 15.01.2013, kde ohľadne tejto okolnosti uviedla, že obvinený jej pri útoku v inkriminovaný deň rozbil jej telefón zn. Samsung, nešiel, nedávno sa jej opravil. Ak by sme prisvedčili pravdivosti tohto tvrdenia, potom je tiež zarážajúce, ako jej mohla obvinená XXXXX telefonovať na jej mobilný telefón zn. Samsung bezprostredne po spáchaní skutku, to jest dňa 30.07.2013, a vyhrážať sa jej, keď ako to sama poškodená uvádza vo výpovedi zo dňa 15.01.2013, mobilný telefón jej po útoku obvineného XXXXX - mal jej ho rozbiť - nešiel. Všetky tieto jej tvrdenia ohľadne údajného útoku na mobilný telefón sú značne zmätočné a vôbec si nekorešpondujú. V trestnom oznámení poškodená tiež uvádza, že obvinený XXXXX po tom, ako ju mal tri alebo štyri krát udrieť päsťou do krku a súčasne ju držať pod krkom, sa jej mal vyhrážať, že ak v piatok nebudú peniaze, dopadne to horšie. Toto tvrdenie však už vo svojich neskorších výpovediach ku skutku nikde neuvádza, a to ani vo výsluchu zo dňa 15.01.2013, ani v rámci konfrontácie s obidvoma obvinenými. Je však potrebné, pokiaľ ide o posúdenie vierohodnosti výpovedí poškodenej ísť ešte ďalej ( len vyššie uvedené tvrdenia by zrejme nestačili ), a tu sa chcem pozastaviť pri veľmi dôležitej skutočnosti, ktorá by mala dokumentovať existenciu násilného útoku na poškodenú a ktorá spočíva v zavádzaní vyšetrovateľky poškodenou ohľadne návštevy lekára bezprostredne po spáchaní skutku : 

Dňa 30.05.2014 bola totiž k veci vypočutá na zápisnicu o výsluchu svedka XXXXX ( ďalej už len „svedkyňa“ ), všeobecný lekár pre dospelých, ktorej kmeňovou pacientkou je aj poškodená. Svedkyňa uviedla, že ju poškodená v roku 2013 od mesiaca júla navštívila len raz, a to dňa 06.11.2013, kedy udávala, že je prechladnutá. Následne ju poškodená navštívila až dňa 20.11.2013, kedy uviedla, že ju udreli, nevie však uviesť, že kedy. Udávala bolesti chrbtice a chrbta, a k tomu spomenula, že ju „spolubývajúci“ sotil a že spadla a tým pádom sa udrela do chrbta, avšak na tele nemala žiadne hematómy. Svedkyňa poslala poškodenú na chirurgiu, k čomu jej aj vystavila výmenný lístok s doporučením na chirurgické vyšetrenie. Svedkyňa na záver uviedla, že ju poškodená nenavštívila koncom mesiaca júl 2013 ani začiatkom augusta 2013 ( teda bezprostredne po spáchaní činu ). Tieto tvrdenia, ktoré uvádza svedkyňa sú v príkrom rozpore s tým, čo vo svojej výpovedi zo dňa 15.01.2013 uviedla poškodená, ktorá na otázku vyšetrovateľky, prečo bola u lekára až dňa 20.11.2013 po tom, ako ju vyzvala ( vyšetrovateľka ) na predloženie lekárskeho potvrdenia o zraneniach, uviedla, že u lekárky bola aj skôr, ale nemá o tom potvrdenie. Svedkyňa - ošetrujúca lekárka poškodenej MUDr. XXXXX jednoznačne vylúčila, že by poškodená navštívila jej ambulanciu skôr, ako dňa 06.11.2013, kedy ako dôvod jej návštevy uvádzala len prechladnutie a potom dňa 20.11.2013, kedy jej poškodená mala uviesť, že ju v nezistenom čase udreli, mal to byť jej spolubývajúci ( čo navyše obvinený XXXXX vo vzťahu k poškodenej nikdy nebol ), v dôsledku čoho má bolesti chrbtice. Táto podstatná okolnosť vzbudzuje oprávnené a rozumné pochybnosti o celkovej vierohodnosti výpovede poškodenej k okolnostiam spáchania skutku, ale aj ďalším skutočnostiam, ktoré so spáchaným skutkom majú alebo môžu mať súvislosť. Je pritom len prirodzené, že ak by sa mal podľa tvrdení poškodenej obvinený XXXXX dopustiť fyzického násilia voči poškodenej vo forme ňou uvádzaných viacerých úderov päsťou smerujúcich do oblasti hrtana ( asi troch až štyroch ), dá sa dôvodne predpokladať, že by jej spôsobil nejaké poranenia, ktoré síce ešte nemusia mať charakter ublíženia na zdraví v zmysle Trestného zákona, avšak s vyššou mierou pravdepodobnosti by si vyžiadali lekárske ošetrenie alebo aspoň minimálne potrebu navštíviť príslušného lekára.  

V nadväznosti na existenciu rozumných pochybností o celkovej vierohodnosti výpovede poškodenej, vyplývajúcich s vyššie uvedených skutočností, je potrebné dať do pozornosti uznesenie Krajského súdu v Žiline, sp.zn. 1 To 97/2009, z ktorého vyplýva podstatná a vedúca myšlienka, aplikovateľná aj na posudzovanú vec, že v prípade, ak má slúžiť výpoveď svedka ako jediný dôkaz, preukazujúci vinu obžalovaného, bez ďalších podporných dôkazov (napr. odborné vyjadrenie, znalecký posudok, stopy, výpovede svedkov či listinné dôkazy), musí byť tento dôkazný prostriedok jasný, logický, zrozumiteľný, presvedčivý, vierohodný a zároveň nesmie byť inými dôkazmi spochybniteľný či dokonca vyvrátený. 
	
	Ako to už bolo vyššie prezentované, v danej veci neexistujú okrem výpovede poškodenej, ktorá je jediným a usvedčujúcim dôkazom o vine obvinených, žiadne iné priame alebo aspoň nepriame dôkazy ( ich súhrn a logická jednota ), či už v podobe odborných vyjadrení, znaleckých posudkov, stôp alebo výpovedí svedkov, ktoré by už v tomto štádiu trestného konania dostatočne preukazovali trestnú činnosť obvinených v rozsahu, aby bolo možné postupovať podľa § 234 ods.1 Trestného poriadku. 

Podľa § 234 ods.1 Trestného poriadku ak výsledky vyšetrovania alebo skráteného vyšetrovania dostatočne odôvodňujú postavenie obvineného pred súd, prokurátor podá obžalobu, pripojí k nej spisy, ich prílohy a dôkazné predmety. 

	Z dikcie tohto ustanovenia vyplýva, že prokurátor môže podať obžalobu na obvineného len vtedy, ak doposiaľ získané a zákonným spôsobom vykované dôkazy pri rešpektovaní práva obvineného na obhajobu ( kontradiktórny proces už v štádiu prípravného konania ) preukazujú jeho vinu zo spáchania stíhaného trestného činu v takej miere a kvalite, že to odôvodňuje jeho postavenie pred súd. Ak by tomu tak nebolo, prokurátor by sa vystavoval riziku, že v prípade podania obžaloby, ktorá postavenie obvineného pred neodôvodňuje, by neuniesol v konaní pred súdom dôkazné bremeno, a súd by musel po vykonaní dôkazov na hlavnom pojednávaní v zmysel zásady ústnosti a bezprostrednosti obžalovaného oslobodiť, a to z niektorého dôvodu uvedeného v § 285 písm. a/ až c/ Trestného poriadku. V žiadnom prípade totiž nie je prípustné a zákonné, aby prokurátor bez náležitého objasnenia základných skutkových okolností a právnej kvalifikácie skutku podával na obvineného len čisto formálnu obžalobu s tým, že bremeno dokazovania prenesie na súd. Preto, ak nie sú splnené materiálne predpoklady na podanie obžaloby uvedené v § 234 ods.1 Trestného poriadku, prokurátor je povinný urobiť iné rozhodnutie v merite veci, a to podľa okolností prípadu a povahy dôkaznej situácie v konkrétnej veci.  V prípade, ak neboli v dostatočnej kvalite ozrejmené vyššie opísané skutočnosti, nemožno v tomto smere potom hovoriť o dôvodnosti postavenia obvineného pred súd. 

	Ako to už bolo vyššie uvedené, v posudzovanej veci neexistujú okrem výpovede poškodenej, ktorá je jediným a usvedčujúcim dôkazom o vine obvinených, žiadne iné priame alebo aspoň nepriame dôkazy ( ich súhrn a logická jednota ), či už v podobe odborných vyjadrení, znaleckých posudkov, stôp alebo výpovedí svedkov, ktoré by už v tomto štádiu trestného konania dostatočne preukazovali trestnú činnosť obvinených v rozsahu, aby bolo možné postupovať podľa § 234 ods.1 Trestného poriadku. 

	Okolnosť, či výsledky vyšetrovania alebo skráteného vyšetrovania odôvodňujú postavenie obvineného pred súd (§ 234 ods. 1 Trestného poriadku) je vecou úvahy prokurátora, ktorej opačnou alternatívou z hľadiska dokázania viny vo vzťahu ku skutkovým zisteniam je zastavenie trestného stíhania podľa § 215 ods. 1 písm. a/ alebo písm. c/ Trestného poriadku.   
	Podľa § 215 odsek 1 písmeno a) Trestného poriadku prokurátor môže zastaviť trestné stíhanie, ak je nepochybné, že sa nestal skutok pre ktorý sa vedie trestné stíhanie. 
	K aplikácii tohto postupu v prípravnom konaní sa žiada vo všeobecnosti uviesť nasledovné :    
	Sporným momentom býva to, akým spôsobom vykladať slovné spojenie „je nepochybné“ v podmienkach novej úpravy trestného procesu, teda, či „nepochybnosť“ má znamenať úplnú istotu, že pre ktorý sa vedie trestné konanie, sa nestal (teda, či ide o takú nepochybnosť, ktorá v sebe zahŕňa vždy absolútno a to absolútno v tom smere, že musí ísť o nezvratnú istotu o skutkových zisteniach, pričom nepochybnosť, pri takomto dôslednom jazykovom výklade, by už pojmovo vylučovala akékoľvek pochybnosti), respektíve, či pod „je nepochybné“ možno podradiť, vzhľadom na niektoré ďalšie ustanovenia Trestného poriadku, aj prípady, pri ktorých nejde o nepochybnosť absolútnu, ale ide o nepochybnosť, pri ktorej možno pripustiť určité pochybnosti. 
 Pri riešení tejto otázky je nutné vychádzať zo základných zásad trestného konania a to najmä z ustanovenia § 2 ods.10 veta prvá Trestného poriadku, podľa ktorého orgány činné v trestnom konaní (t. j. policajt a prokurátor ) postupujú tak, aby bol zistený skutkový stav veci, o ktorom nie sú dôvodné pochybnosti, a to v rozsahu nevyhnutnom na rozhodnutie.
 Podľa uvedenej základnej zásady trestného konania je povinnosťou prokurátora a policajta zistiť skutkový stav (a možného páchateľa), o ktorom nie sú dôvodné pochybnosti. Základná zásada trestného konania teda neukladá prokurátorovi a policajtovi povinnosť v tom smere, že skutkový stav (a možný páchateľ) musí byť v prípravnom konaní zistený mimo akýchkoľvek pochybnosti, teda s absolútnou istotou, ale pripúšťa aj určité dôvodné (rozumné) pochybnosti. Zo základnej zásady trestného konania uvedenej v ustanovení § 2 ods. 10 Trestného poriadku preto vyplýva, že ak prokurátor nemusí mať na podanie obžaloby absolútne isté (absolútne dokázané mimo akúkoľvek pochybnosť), či sa skutok stal a či ho spáchala konkrétna osoba (pozitívne zistenie ohľadne skutku a jeho páchateľa), nemusí mať ani na zastavenie trestného stíhania absolútne isté (absolútne dokázané mimo akúkoľvek pochybnosť), že sa skutok nestal, respektíve, že ho nespáchala konkrétna osoba (negatívne zistenie ohľadne skutku a jeho páchateľa). Z ustanovenia § 2 ods. 10 Trestného poriadku teda nemožno v žiadnom prípade vyvodiť, že na podanie obžaloby postačia len pochybnosti o skutkovom stave, či páchateľovi, avšak na zastavenie trestného stíhania už je nutná nepochybná negatívna istota, že sa skutok nestal, či, že ho nespáchala obvinená osoba. Napokon, pojem „dôvodné (rozumné) pochybnosti“ použitý v ustanovení § 2 ods. 10 Trestného poriadku zjavne nemožno vykladať ako nepochybnosť úplnú (ako istotu). 
 Z vyššie uvedeného preto vyplýva, že pojem „nepochybnosť“ uvedený v ustanovení § 215 ods. 1 písm. a) ale aj písm. c) Trestného poriadku je nutné vykladať v spojitosti s ustanovením § 2 ods. 10 Trestného poriadku, teda vo svetle jedného z nosných právnych princípov trestného konania, tak, že nejde o absolútnu nepochybnosť (t. j. absolútnu istotu), ale ide o nepochybnosť relatívnu (t. j. relatívnu istotu), čo znamená, že orgány činné v trestnom konaní majú vykonávať dokazovanie (a to aj v zmysle § 215 ods. 1 Trestného poriadku )  len potiaľ, pokiaľ pochybovanie o skutku v tom smere, že sa nestal, respektíve, že ho nespáchal obvinený, nedáva logický zmysel. Orgán činný v trestnom konaní môže preto zastaviť trestné stíhanie podľa § 215 ods. 1 písm. a) alebo písm. c) Trestného poriadku aj vtedy, ak o skutkovom stave alebo o obvinenej osobe sú určité pochybnosti vyplývajúce z jednotlivých dôkazov, avšak po ich náležitom vyhodnotení a v spojitosti aj s inými dôkazmi, ide o pochybnosti, ktoré už nemožno považovať za logické, rozumné, či dôvodné.
Vzhľadom na to skutočnosť, že v posudzovanej veci tvrdenia poškodenej o priebehu a okolnostiach skutkového deja zostali osamotené (bez existencie ďalších priamych, či nepriamych dôkazov), bolo potrebné trestné stíhanie zastaviť podľa § 215 ods. 1 písm. a) Trestného poriadku. Ide totiž o to, že iný postup vo veci by nebol celkom logický, nakoľko nie je možné podať na obvinených obžalobu. Výpoveď poškodenej nie je podporená žiadnymi ďalšími dôkazmi, obvinení jednoznačne vinu zo spáchania trestného činu popierajú ( s výnimkou neskoršieho priznania obvineného XXXXX k vulgárnym nadávkam na adresu poškodenej, pričom ich prednes mohol byť vyvolaný napätou situáciou, ako aj správaním poškodenej, ktorá dlh obvinenej XXXXX nemieni vrátiť ), neexistuje tiež žiaden dôkaz o existencii o zraneniach poškodenej ani prípadný svedok ich údajného protiprávneho konania, spočívajúceho v neoprávnenom vstupe do obydlia poškodenej a použití násilia pri vymáhaní splnenia záväzku, ktorý poškodená nepochybne voči obvinenej XXXXX v čase stíhanej udalosti mala.
S poukazom na vyššie uvedené som preto v merite veci rozhodol tak, ako je to uvedené vo výrokovej časti tohto uznesenia.  

Poučenie:
Proti tomuto uzneseniu je prípustná sťažnosť, ktorú možno podať u prokurátora okresnej prokuratúry do troch dní od oznámenia uznesenia. Sťažnosť má odkladný účinok. (§ 185 a nasl. Tr. por.)

Mgr. Vladimír Pravda
prokurátor