Okresná prokuratúra Brezno 
Boženy Němcovej 3, 977 31 Brezno 	

Sp. zn. : 1 Pv 565/13/6603	Brezno, 10.9.2014
EEČ : 2-46-94-2014

U Z N E S E N I E

Trestná vec:	obvinený XXXXX a spol. 
Prečin:	Výtržníctvo podľa § 364 odsek 1 písmeno a Trestného zákona číslo 300/2005 Zbierky zákonov v znení zákona číslo 1/2014 Zbierky zákonov

Rozhodol: 	prokurátor Okresnej prokuratúry Brezno
Podľa § 214 odsek 1 Trestného poriadku postupujem vec trestného stíhania obvinených:
1.	XXXXX
	dátum narodenia: XXXXX
	miesto narodenia: XXXXX
	trvalé bydlisko: XXXXX
2.	XXXXX
	dátum narodenia: XXXXX
	miesto narodenia: XXXXX
	trvalé bydlisko: XXXXX
	dňa 12.09.2013 v čase približne o 21.30 h v obci XXXXX, v pohostinstve Pod skalou, po predchádzajúcej slovnej hádke udrel XXXXX päsťou do oblasti tváre XXXXX, ktorý v dôsledku tohto úderu spadol na zem, kde ho následne začal XXXXX kopať do oblasti hlavy a tela, pričom vtedy XXXXX udrel päsťou do ľavej časti tváre tam prítomného XXXXX, ktorý sa snažil brániť svojho napadnutého brata so slovami „nech sa do toho nestará“ a  následne ho kopol nohou aj do oblasti kolena, po následnej výzve prevádzkarky krčmy, aby z objektu odišli von, XXXXX a XXXXX vyšli pred budovu pohostinstva, kde za nimi prišli obaja obvinení, pričom XXXXX opätovne napadol XXXXX a to tak, že ho ešte niekoľkokrát kopol do oblasti tela, čím konaním obvineného XXXXX utrpel poškodený XXXXX, nar. XXXXX zranenia, a to pohmoždenie hlavy a pohmoždenie ľavej ruky, ktoré si objektívne vyžiadali dobu liečenia a práceneschopnosti v trvaní približne od 3 do 5 dní,  a poškodený XXXXX, nar. 17.09.1983 utrpel konaním XXXXX zranenia, a to pohmoždenie tváre v oblasti hornej pery a pohmoždenie ľavého kolena, ktoré si objektívne vyžiadalo dobu liečenia v trvaní 2 až 3 dní.

pretože výsledky vyšetrovania preukazujú, že nejde o trestný čin, ale ide o skutok, ktorý by mohol byť priestupkom
Odôvodnenie:
	Poverený príslušník OO PZ Podbrezová uznesením ČVS:XXXXX zo dňa 16. 04. 2014 po predchádzajúcom začatí trestného stíhania postupom podľa § 206 ods. 1 Tr. por. vzniesol obvinenie XXXXX a spol. pre prečin výtržníctva v spolupáchateľstve podľa § 20, § 364 ods. 1 písm. a) Tr. zák., ktorého sa mali dopustiť na tom skutkovom základe, ako je to uvedené vo výrokovej časti uznesenia. Po skončení skráteného vyšetrovania predložil poverený príslušník PZ vyšetrovací spis spolu s konenčným návrhom na podanie obžaloby. Preskúmaním spisového materiálu som dospel k záveru, že  poverený príslušník PZ vykonal skrátené vyšetrovanie v dostatočnom rozsahu a zhromaždil všetky dostupné dôkazy, avšak najmä vzhľadom k čiastočnej zmene vo výpovediach poškodených ( najmä poškdoeného XXXXX) po vznesení obvinenia som dospel k záveru, že skutok, ktorý možno s istotou preukázať vykazuje skôr znaky priestupku ako trestného činu a to s poukazom na jeho nepatrnú závažnosť. 

	Svedok poškodený XXXXX vo svojej výpovedi zo dňa 13.06.2014 k veci uviedol, že potom ako prišli s jeho bratom Jaroslavom do krčmy Pod skalou v Hronci boli už značne pod vplyvom alkoholu, následne pristúpili k pultu, kde už stál XXXXX a XXXXX, pričom XXXXX povedal jeho bratovi „aha aj Jarka tu máme“ a v zápätí ho udrel do tváre. Poškodený však nevedel uviesť či to bol úder dlaňou alebo päsťou uviedol však, že po tomto údere mal XXXXX zhodiť jeho brata na zem, kde začal po ňom stúpať. Keď to poškodený videl povedal XXXXX, aby s tým prestal, avšak v tom k nemu dobehol XXXXX a udrel ho päsťou, v dôsledku čoho spadol na kolená. Po tomto incidente sa poškodený postavil a povedal bratovi aby vstal, že idú preč. Ako svedok ďalej uviedol, keď už boli von XXXXX ešte kopol jeho brata Jaroslava, ale opätovne nevedel uviesť, kam presne mal tento kop smerovať, poškodený však uviedol, že v dôsledku tohto kopu spadol jeho brat na zadok. Na rozdiel od jeho predchádzajúcej výpovede poškodený už ďalšie skutočnosti k veci neuviedol, vypovedal, že potom sa spolu s bratom zobrali a išli domov, odkiaľ po niekoľkých hodinách zavolali sanitku, nakoľko jeho brat XXXXX sa sťažoval, že ho bolia rebrá. Poškodený záverom svojej aktuálnej výpovede uviedol, že z celého incidentu mal len udretý nos, a nebol ani PN, a preto od XXXXX náhradu škodu ani nežiada. Poškodený XXXXX tak na rozdiel od svojej predchádzajúcej výpovede zo dňa 28.11.2013 nezotrval na skutočnosti, že by XXXXX v objekte krčmy kopal jeho brata do oblasti hlavy. Naviac počas konfrontácie s obvineným XXXXX zo dňa 23.07.2014 uviedol, že v objekte krčmy dostal od XXXXX len facku, pričom následne uviedol, že už ani to si presne nepamätá a pripustil aj možnosť, že XXXXX ho vôbec neudrel.  Rovnako tak na otázku povereného príslušníka poškodený uviedol, že udalosti ktoré sa stali pred krčmou si už nepamätá, pamätá si len toľko, že s obvinenými sa pred krčmou rozprávali. Záverom konfrontácie poškodený pripustil, že drobné zranenia, ktoré boli u neho po incidente prítomné si mohol spôsobiť aj sám pri páde, nakoľko v ten večer boli aj spolu s bratom zjavne opitý. Počas konfrontácie s obvineným XXXXX sa poškodený opätovne nevedel vyjadriť ku skutočnosti, či XXXXX napadol jeho brata dlaňou alebo päsťou, s istotou si pamätá len to, že sa obaja spoločne hádali a kričali po sebe. Poškodený dokonca záverom svoje výpovede pripustil, že aj jeho brat XXXXX mohol kopnúť XXXXX počas ich vzájomnej hádky. 

	Poškodený XXXXX vo svojej aktuálnej výpovedi na rozdiel od XXXXX zotrval na všetkých doposiaľ uvádzaných skutočnostiach, keď v podstate potvrdil, že potom ako ho XXXXX udrel päsťou do tváre, zhodil ho na zem, kde ho kopal do hlavy, do chrbta a v podstate do celého tela. 

	Svedok XXXXX vo svojej aktuálnej výpovedi zo dňa 12.06.2014 k veci uviedol, že potom čo do baru vošli bratia XXXXX dostal sa jeden z nich XXXXX do konfliktu s XXXXX, ktorý ho udrel do tváre, v dôsledku čoho spadol menovaný na zem. Svedok sa však podobne ako XXXXX nevedel vyjadriť ku skutočnosti, či bol tento úder spôsobený päsťou alebo len dlaňou. Svedok tiež ďalej uviedol, že druhý z bratov XXXXX sa postavil pred XXXXX, ale v tom mu XXXXX niečo povedal, určite ho však neudrel. Svedok zároveň uviedol, že nevidel, že by XXXXX kopal XXXXX, keď padol na zem, a hoci na celú situáciu dobre nevidel, svedok spochybnil, že vzhľadom k vzdialenosti medzi útočníkom a XXXXX mohlo k nejakému ďalšiemu fyzickému napádaniu zo strany XXXXX dôjsť. Svedok tak na rozdiel od svojej predchádzajúcej výpovede k veci uviedol, resp. vec doplnil o novú dôležitú skutočnosť, a to bola vzdialenosť medzi útočníkom a poškodeným XXXXX, ktorá by podľa svedka zrejme neumožňovala pokračovať obvinenému v ďalšom útoku.

	Svedkyňa XXXXX vo svoje aktuálnej výpovedi zo dňa 25.06.2014 k veci v podstate uviedla rovnaké skutočnosti ako vo svojej prechádzajúcej výpovedi, keď poukázala na skutočnosť, že v predmetný deň vznikol v pohostinstve Pod skalou v obci XXXXX, ktorého je majiteľkou, konflikt medzi bratmi XXXXX a XXXXX, ktorý stál pri pulte s XXXXX. Hoci svedkyňa ani s odstúpením času neuviedla žiadne bližšie skutočnosti týkajúce sa predmetného konfliktu, poukázala na skutočnosť, že bratia XXXXX prišli do baru už zjavne pod vplyvom alkoholu, a preto im aj odmietla naliať, nakoľko aj z minulých skúseností vie, že vždy keď bratia XXXXX prídu pod vplyvom alkoholu do baru, tak vyrývajú do zákazníkov.  

	Pokiaľ som za rozhodujúci dôkaz na vznesenie obvinenia ako aj pri zamietnutí sťažnosti obvineného proti tomuto uzneseniu, považoval výpovede oboch poškodených, ktoré sa na rozdiel od výpovedi obvinených v podstatných skutočnostiach zhodovali, tak v ďalšom konaní po vznesení obvinenia túto skutočnosť konštatovať nemožno. Každou ďalšou výpoveďou či vykonanou konfrontáciou sa skutočnosti uvádzané oboma poškodenými navzájom čoraz viac odlišovali, keď napokon poškodený XXXXX pripustil, že jeho zranenie, ale aj zranenia jeho brata mohli mať aj inú príčinu, ako len útok obvinených, nakoľko obaja poškodení boli pod silným vplyvom alkoholu. Čo je však dôležité, poškodený XXXXX po vznesení obvinenia opätovne nepotvrdil, že by potom ako jeho brat XXXXX spadol po údere na zem, obvinený XXXXX pokračoval v útoku na jeho osobu kopaním do oblasti hlavy alebo tela. V súvislosti s incidentom, ktorý sa mal odohrať pred objektom krčmy, poškodený XXXXX uviedol len toľko, že tu mal XXXXX len jeden krát kopnúť do tela XXXXX, ktorý dôsledku toho spadol na zadok, a následne z miesta odišli. Je teda zrejmé, že už ani z výpovede poškodeného XXXXX nemožno s istotou ustáliť, čo sa v predmetný večer odohralo, a kde a akým spôsobom došlo k vzniku poranení jeho brata Jaroslava, či jeho samotného. Rovnako tak považujem za dôležitú tú skutočnosť, že zmenu výpovede XXXXX nepovažujem za prípadne účelovú (potom ako sa mohli zlepšiť jeho vzájomné vzťahy s XXXXX či XXXXX), nakoľko poškodený v tomto smere vysvetlil, že jeho pôvodná výpoveď vychádzala zo skutočností, ktoré mu uviedol jeho brat v čase po incidente, keď začal mať bolesti. 

	Svedok XXXXX a ani svedkyňa XXXXX rovnako ako v ich predchádzajúcich výpovediach nepotvrdili, že by videli ako mal XXXXX XXXXX kopať do oblasti hlavy alebo tela. Aj keď ich výpovede som doposiaľ nepovažoval za rozhodujúce, nakoľko ako sami uviedli, celý incident ktorý sa odohral v bare riadne nesledovali, tak ako som už vyššie uviedol, XXXXX doplnil svoju výpoveď v tom smere, že vzhľadom k vzdialenosti medzi XXXXX a XXXXX, potom ako posledne menovaný spadol na zem, bola príliš veľká na to, aby mohlo dôjsť k ďalšiemu útoku na jeho osobou. Aj vzhľadom k zmene výpovede XXXXX tak prikladám svedeckým výpovediam XXXXX a XXXXX väčší význam ako tomu bolo doposiaľ. 

	Ak teda vyššie uvedené zhrniem, v čase vznesenia obvinenia som za rozhodujúci dôkaz, resp. skutočnosť nasvedčujúcu vyššiemu stupňu pravdepodobnosti, že skutok tak ako je uvedený vo výrokovej časti uznesenia, ktorý vykazoval znaky trestného činu, spáchala určitá osoba, teda v danom prípade obvinení XXXXX a XXXXX považoval skutočnosť, že výpovede poškodených sa na rozdiel od výpovede obvinených vzájomne zhodovali, čo sa však v ďalšom konaní postupne zmenilo.

	V čase vznesenia obvinenia naviac pravdivosti výpovedí oboch poškodených v podstate nasvedčovali aj  závery vypracovaného odborného vyjadrenia, v ktorom znalec konštatoval, že vznik zranení, ktoré sú u oboch poškodených prítomné zodpovedá inzultácii inou osobou a za pravdepodobný mechanizmus vzniku týchto zranení znalec označil taký mechanizmus, ako ho opísali poškodení vo svojich výpovediach. Znalec však zároveň nevylúčil ani iný mechanizmus vzniku týchto poranení, pričom je nutné skonštatovať, že znalec vychádzal z priebehu celého incidentu tak, ako ho popísali poškodení vo svojich primárnych výpovediach, na ktorých napokon nezotrvali. Ako sa znalec sám vyjadril na ďalší či presnejší opis mechanizmu vzniku poranení u poškdených nemal dostok listinných podkladov - lekárskach správ a tak musel vychádzať predovšetkým z ich výpovedí. S istotou tak znalec skonštatoval len toľko, že XXXXX utrpel pri útoku pohmoždenie hlavy a pohmoždenie ľavej ruky, pričom znalec zároveň skonštatoval, že v danom prípade ide o tupé poranenia hlavy a ruky spôsobené vonkajším mechanickým násilím menšej až strednej intenzity s tým, že z charakteru zranení je zrejmé, že tieto boli spôsobené priamym násilím. U poškodeného XXXXX znalec skonštatoval pohmoždenie tváre v oblasti hornej pery a pohmoždenie ľavého kolena, pričom sa jedná o tupé poranenia tváre - hornej pery a tupé poranenie ľavého kolena, spôsobené vonkajším mechanickým násilím menšej intenzity. 

	Hoci bolo od počiatku zrejmé, že v danom prípade sa u poškodených nejedná o zranenia vážne, ale naopak o zranenia ľahké, ktoré si objektívne vyžadujú dobu práceneschopnosti a liečby v trvaní do 5 dní, len s minimálnym obmedzením v bežnom spôsobe života, vzhľadom na charakter útoku zo strany oboch obvinených (najmä XXXXX), tak ako ho zhodne spočiatku opisovali obaja poškodení, nebolo možné apriori takéto konanie posudzovať ako priestupok. Nutnosť posudzovať ako trestný čin výtržníctva podľa § 364 Tr. zák. prinajmenšom konanie XXXXX bola daná najmä tou skutočnosťou, že tento mal opakovane napádať XXXXX kopaním do oblasti hlavy a skákaním po hlave. V prípade, že by bolo napokon takéto konanie zo strany XXXXX s istotou preukázané, nemohlo by byť posudzované ako priestupok aj napriek skutočnosti, že ním neboli spôsobené vážnejšie zranenia. Potenciálne nebezpečenstvo, ktoré takéto konanie pre zdravie poškodeného predstavuje je veľmi veľké a hranica medzi ľahkým a prípadne ťažším zranením je veľmi malá. 

	V danom prípade sa však po vznesení obvinenia napokon takéto konanie s istotou preukázať nepodarilo, naopak aj vzhľadom k zmene výpovede XXXXX už nebolo možné ani výpoveď poškodeného XXXXX považovať za natoľko presnú a hodnovernú, aby bolo možné konanie obvinených aj vzhľadom k jeho nepatrným následkom považovať aj naďalej za trestný čin. Skutočnosť, že by XXXXX opakovane  kopal poškodeného XXXXX do hlavy a aj po ňom skákal, totiž napokon vyplýva len z výpovede samotného poškodeného XXXXX, ktorú však nepodporuje už žiadny ďalší dôkaz. 

	Mám tak za to, že v danom prípade sa vykonaným vyšetrovaním preukázalo, že obaja poškodení boli zo strany obvinených fyzicky inzultovaní, nepreukázala sa však skutočnosť, že sa tak udialo takým spôsobom ako na to spočiatku poukazovali obaja poškodení a napokon na ňom zotrval len XXXXX. Aj vzhľadom k zmene výpovede XXXXX, upresnenia svojej výpovede zo strany XXXXX, ako aj vzhľadom k viacerým možnostiam vzniku poranení u poškodených, ktoré pripustil aj samotný znalec vo vypracovanom odbornom vyjadrení, nemožno s istotou skonštatovať taký priebeh útoku, ktorý by zodpovedal kvalifikácii konania obvinených ako trestného činu a to len na základe výpovede poškodeného, ktorá je naviac v rozpore z výpoveďou druhého poškodeného ako aj ďalších svedkov.  
	V danom prípade tak považujem za preukázané len konanie obvinených, spočívajúce v ataku na poškodených rukami, resp. päsťami do oblasti tváre, resp. tela, ktoré vzhľadom k jeho nepatrným následkom a preukázateľným okolnostiam jeho spáchania nemožno považovať za trestný čin s poukazom na § 10 ods. 2  Tr. zák. 

	Mám však za to, že v danom prípade sa obaja obvinený  preukázateľne dopustili konania, ktoré vykazuje znaky priestupku proti občianskemu spolunažívaniu podľa § 49 zák. č. 372/1990 Zb. 

	Z uvedeného dôvodu bolo potrebné rozhodnúť tak ako je to uvedené vo výrokovej časti tohto uznesenia. 

Poučenie:
Proti tomuto uzneseniu je prípustná sťažnosť, ktorú možno podať u prokurátora okresnej prokuratúry do troch dní od oznámenia uznesenia. Sťažnosť má odkladný účinok. (§ 185 a nasl. Tr. por.)

JUDr. Juraj Kaniansky
prokurátor