Okresná prokuratúra Bratislava III 
Vajnorská 47, 832 77 Bratislava 3 	

Sp. zn. : 1 Pv 463/14/1103	Bratislava III, 23.9.2014
EEČ : 2-10-294-2014

U Z N E S E N I E

Trestná vec:	obvinený XXXXX 
Prečin:	

Rozhodol: 	prokurátor Okresnej prokuratúry Bratislava III
Podľa § 214 odsek 1 Trestného poriadku postupujem vec trestného stíhania obvineného:
1.	XXXXX
	dátum narodenia: XXXXX
	miesto narodenia: XXXXX
	rodné priezvisko: XXXXX
	trvalé bydlisko: XXXXX
	povolanie: podnikateľ
Okresný úrad Senec, odbor všeobecnej vnútornej správy, so sídlom Hurbanova č. 21, 903 01 Senec

v čase okolo 23.30 h dňa 24.06.2014 v obci XXXXX na XXXXX, po príchode domov začal verbálne vulgárnym a hrubým spôsobom urážať poškodenú XXXXX, začal ju strkať do oblasti ramena, hrude, ťahal ju za vlasy, následne jej pravou rukou zvieral krk a ťahal ju za sebou do kuchyne, kde jej priložil ku krku s kuchynským nožom so slovami „ty kurva zabijem ťa“, avšak poškodená sa mu z tohto zovretia vytrhla v dôsledku čoho došlo k fyzickému poraneniu obvineného v oblasti tváre, načo jej uviedol „ty kruva ja ťa zabijem, však ty si ma pichla“, pričom uvedeným konaním vzbudil u XXXXX, nar. XXXXX, trvale bytom XXXXX, XXXXX, dôvodnú obavu o jej život a zdravie

pretože výsledky vyšetrovania preukazujú, že nejde o trestný čin, ale ide o skutok, ktorý by mohol byť priestupkom
Odôvodnenie:
Dňa 25.06.2014 vydal poverený príslušník Okresného riaditeľstva v Senci, Obvodného oddelenia PZ v Senci pod ČVS:ORP-602/SC-SC-2014 uznesenie, ktorým podľa § 199 ods. 1 Trestného poriadku začal trestné stíhanie pre spáchanie prečinu nebezpečného vyhrážania podľa § 360 ods. 1, ods. 2 písm. b) Trestného zákona s poukazom na § 139 ods. 1 písm. c) Trestného zákona na tom skutkovom základe, ako je tento opísaný vo výrokovej časti tohto uznesenia. 

Trestné stíhanie bolo začaté na podklade trestného oznámenia, ktoré dňa 25.06.2014 podala poškodená XXXXX, nar. XXXXX, trvale bytom XXXXX, XXXXX (ďalej aj len „poškodená“) ústne do zápisnice na príslušnej súčasti polície. V trestnom oznámení poškodená v podstate uviedla skutočnosti, ktoré sú zachytené v skutkovej vete tohto uznesenia. V rámci podávaného trestného oznámenia sa poškodená zároveň vyjadrila k spoločnému žitiu s XXXXX, ktorý ju má už dlhodobo urážať a verbálne sa jej vyhrážať. Posudzovaný incident vnímala poškodená intenzívnejšie, nakoľko bol vyhrotenejší, XXXXX sa správal agresívnejšie, pričom mala v tom čase veľkých strach o svoju dcéru, ale aj o seba, pretože sa bála, že ju XXXXX skutočne zabije. K predchádzajúc podanému trestnému oznámeniu sa vyjadrila v tom smere, že toto stiahla, nakoľko jej umrela mama, ale už to ľutuje. V minulosti takto postupovala vždy, teda podané trestné oznámenia neskôr stiahla.  

	Následne dňa 25.06.2014 vydal poverený príslušník pod ČVS:ORP-602/SC-SC-2014 uznesenie, ktorým podľa § 206 ods. 1 Trestného poriadku (ďalej len „Tr. por.“) obvinenému XXXXX, nar. XXXXX v Bratislave, trvale bytom XXXXX XXXXX, živnostník, na slobode (ďalej aj len „obvinený“) vzniesol obvinenie pre spáchanie prečinu nebezpečného vyhrážania podľa § 360 ods. 1, ods. 2 Trestného zákona (ďalej len „Tr. zák.“) na vyššie uvedenom skutkovom základe.

Podľa § 2 ods. 10 Tr. por. orgány činné v trestnom konaní postupujú tak, aby bol zistený skutkový stav veci, o ktorom nie sú dôvodné pochybnosti, a to v rozsahu nevyhnutnom na ich rozhodnutie.

	Podľa § 2 ods. 12 Tr. por. orgány činné v trestnom konaní a súd hodnotia dôkazy získané zákonným spôsobom podľa svojho vnútorného presvedčenia založeného na starostlivom uvážení všetkých okolností prípadu jednotlivo i v ich súhrne nezávisle od toho, či ich obstaral súd, orgány činné v trestnom konaní alebo niektorá zo strán.

Podľa ustanovenia § 119 ods. 1 Tr. por. v trestnom konaní treba dokazovať najmä
a) či sa stal skutok a či má znaky trestného činu,
b) kto tento skutok spáchal a z akých pohnútok,
c) závažnosť činu vrátane príčin a podmienok jeho spáchania,
...
Podľa § 119 ods. 2 Tr. por. za dôkaz môže slúžiť všetko, čo môže prispieť na náležité objasnenie veci a čo sa získalo z dôkazných prostriedkov podľa tohto zákona alebo podľa osobitného zákona. Dôkaznými prostriedkami sú najmä výsluch obvineného, svedkov, znalcov, posudky a odborné vyjadrenia, previerka výpovede namieste, rekognícia, rekonštrukcia, vyšetrovací pokus, obhliadka, veci a listiny dôležité pre trestné konanie, oznámenie, informácie získané použitím informačno-technických prostriedkov alebo prostriedkov operatívno-pátracej činnosti.

Podľa § 201 ods. 2 Tr. por. policajt postupuje vo vyšetrovaní alebo v skrátenom vyšetrovaní tak, aby čo najrýchlejšie zadovážil podklady na objasnenie skutku v rozsahu potrebnom na posúdenie prípadu a zistenie páchateľa trestného činu.

	V rámci vykonaného skráteného vyšetrovania boli vykonané viaceré dôkazné prostriedky za účelom ozrejmenia skutkového stavu veci, z ktorých poukazujem najmä na tieto: 

	K okolnostiam spáchania stíhaného skutku bol dňa 25.06.2014 vypočutý obvinený XXXXX (vyš. spis č.l. 7), pričom tento jeho spáchanie dôrazne poprel. Konkrétne v rámci výsluchu do zápisnice uviedol, že jeho manželka (pozn. poškodená) je hysterická, vymýšľa si, že jej ubližuje a bola už asi päťkrát liečená na psychiatrii. Obvinený znegoval  tvrdenia poškodenej o jeho agresivite, pričom tieto označil za nepravdivé. Práve naopak, podľa názoru obvineného, je práve poškodená agresívna, pričom napadnutý bol v skutočnosti on, čo aj oznámil na polícii. Obvinený tvrdí, že napadnutý nožom bol on, o čom svedčia aj jeho zranenia. On mal žiadať zabezpečiť daný nôž, čo polícia neuskutočnila. Ďalej obvinený popísal sled udalostí ako ich v inkriminovaný deň vnímal, pričom zdôraznil, že práve on bol napadnutý, a preto ako prvý podal trestné oznámenie a až potom bola trestné oznámenie podať jeho žena ako obranu proti nemu. Bližšie v rámci výsluchu k okolnostiam, ako sa mal vôbec predmetný útok stať, vypovedať odmietol, nakoľko sa necítil dobre. Zdôraznil však, že práve on má obavu o svoj život a zdravie, nakoľko bol napadnutí dvomi silnými mladými ženami.   

	Opätovne bol k stíhanému skutku obvinený vypočutý dňa 20.08.2014 (č.l. 40), kde využil svoje zákonné právo v zmysle § 34 Tr. por. a k veci odmietol vypovedať. Obvinený zároveň v ďalšom skrátenom vyšetrovaní odmietol aj účasť na akýchkoľvek vyšetrovacích úkonoch (rekonštrukcia, psychologické vyšetrenie a pod.).  

	K podstate skutku bola ako svedok vypočutá dňa 25.06.2014 (pozn. ešte pred vydaním uznesenia o vznesení obvinenia) XXXXX (č.l. 41-44), ktorá je spoločnou dcérou obvineného a poškodenej. Pri svojej prvotnej výpovedi zo dňa 25.06.2014 sa menovaná svedkyňa vyjadrila k predmetnému incidentu tak, že dňa 24.06.2014 sa vo večerných hodinách vrátil domov obvinený, ktorý po vstupe do domu začal hneď verbálne útočiť na poškodenú, nakoľko ju obviňoval z nevery, keďže poškodená si v daný deň bola umyť auto a nemala pri sebe mobil. Následne bolo podľa tvrdení menovanej svedkyne počuť krik a buchot, pričom mama na ňu kričala, aby zavolala políciu. Táto mala byť zavolaná prostredníctvom jej sestry LXXXXX ktorú za týmto účelom kontaktovala na tel. čísle XXXXX1. K samotnému fyzickému incidentu svedkyňa uviedla, že videla, ako obvinený drží poškodenú s nožom pod krkom, pričom následne sa poškodená z tohto zovretia vykrútila, pričom obvinený sa následne odtiahol a potom utekal von na dvor. Vtom sa však potkol a spadol na zem a až vtom momente videla na ňom krv na tvári. Obvinený mal medzitým vybehnúť von na ulicu a následne prišli policajti. Na otázku povereného príslušníka PZ svedkyňa uviedla, že počas toho ako obvinený držal poškodenú tak kričal, že ich zabije za to, že ho udali. Ďalej sa svedkyňa vyjadrila, že obvinený váži okolo 120 kg a poškodená asi 54 kg. V neposlednom rade svedkyňa uviedla, že konflikty sú u nich doma časté, pričom ich iniciátorom je obvinený. V závere svojho výsluchu sa svedkyňa k predmetnému nožu vôbec vyjadriť nevedela. 

	Dňa 25.06.2014 bola tiež ako svedok vypočutá osoba: XXXXX (č.l. 44-45), pričom obvinený je jej nevlastný otec poškodená je jej matkou. Svedecká výpoveď menovanej svedkyne obsahovo nadväzuje na výpoveď svedkyne XXXXX, nakoľko táto potvrdila, že jej dňa 24.06.2014 okolo 23.30 h volala sestra (XXXXX) a uviedla, jej obvinený nadáva a fyzicky napáda poškodenú. Aj cez telefón svedkyňa počula, ako obvinený kričí a vulgárne nadával poškodenej. Po tomto telefonáte zavolala políciu, pričom asi okolo 02.00 h prišla k nej poškodená spoločne s jej sestrou, nakoľko chceli ostať na noc u nej. Ďalej uviedla, že konflikty sú v rodine časté, inicioval ich obvinený a väčšinou kvôli svojej žiarlivosti.         
      
	Na podklade oboch vykonaných výpovedí, zápisnice o podanom trestnom oznámení od poškodenej, spísaných úradných záznamov od príslušníkov PZ a iných listinných podkladov vyplynulo, že obvinený svojím konaním s najväčšou pravdepodobnosťou naplnil všetky formálne znaky stíhaného prečinu, keďže použil voči poškodenej verbálne, ale aj fyzické násilie, čo plne odôvodňovalo vznesenie obvinenia podľa § 206 ods. 1 Tr. por. 

	Avšak následne po vydaní uznesenia o vznesení obvinenia boli všetky zúčastnené osoby (poškodená XXXXX a obe sestry Ivančíkové) opätovne predvolané na výsluch, a to aj s poukazom na fakt, že u týchto osobách sa jedná o osoby vo vzťahu k obvinenému blízke, ktoré majú v prípadnom konaní pred súdom na hlavnom pojednávaní právo odoprieť vypovedať v zmysle § 130 ods. 1 Trestného poriadku. Táto potreba však vyplývala najmä z dôvodu zachovania práva obvineného na kontradiktórny proces (práva na aktívnu obhajobu) už v prípravnom konaní, čo vyplýva aj z ust. § 2 ods. 9 Tr. por. a § 213 Tr. por. 

	Poškodená XXXXX bola k veci za prítomnosti obhajcu obvineného XXXXX, PhD., (ďalej aj len „obhajca“) a dozorového prokurátora prepočutá dňa 25.07.2014 (č.l. 46-52), ktorá v rámci vykonaného výsluchu zotrvala na svojom podanom trestnom oznámení. Opätovne sa vyjadrila k udalosti zo dňa 24.06.2014, kedy sa mal v neskorých večerných hodinách okolo 23.30 h vrátiť domov obvinený, pričom po príchode domov jej začal vulgárne nadávať, že je kurva špinavá začal sa jej vypytovať kde bola, následne ju schmatol za vlasy a ťahal ju smerom na chodbu, následkom čoho začal kričať, pritom volala aj na dcéru (pozn. XXXXX), aby zavolala políciu. Potom ju vtiahol až do kuchyne, kde vytiahol kuchynský nôž, pričom ju držal okolo krku pravou rukou a vo svojej ľavej ruke držal nôž, pričom ľavú ruku mu „vyhadzovala“ búchaním do lakťa. Tento akt poškodená v rámci výsluchu aj názorne demonštrovala, o čom bola vyhotovená aj fotodokumentácia s figurantom, ktorá tvorí prílohu zápisnice o výsluchu.  Pre zachovanie objektivity je nevyhnutné zdôrazniť, že v rámci tejto časti výsluchu poškodenej, nebolo jej vysvetlenie ohľadom jej zovretia obvineným, pri ktorom ju mal zároveň ohrozovať nožnom, presvedčivé a vierohodné, nakoľko poškodená si na túto časť udalosti nevedela presne spomenúť resp. priebeh udalosti opakovane modifikovala. Konkrétne poškodená nevedela presne uviesť, ako stál obvinený pri nej, ktorou rukou ju zvieral pod krkom, v ktorej ruke držal nôž a podobne. Práve z tohto dôvodu, bola preto o tejto časti incidentu vyhotovená názorná fotodokumentácia s poškodenou a figurantom, ktorá má znázorňovať vzájomnú polohu oboch dotknutých osôb v inkriminovanom čase, avšak táto zohľadňuje až poslednú verziu poškodenej o priebehu daného skutkového deja. 

Ďalej poškodená uviedla, že pri tomto „vzájomnom zápase“ mal obvinený vykríknuť „ty kurva ty si ma pichla“. Následne vyšiel na terasu, kde sa potkol a prevalil sa na bok, pričom vtom momente zbadala krv na jeho tvári. Následne prišla hliadka polície, s ktorou odišli na oddelenie. K samotnému nožu sa poškodená vyjadrila tak, že tento obvinenému vyrazila z ruky, vyhodila ho na terasu, kde ho do neho ešte kopla, avšak potom ho už nevidela. V ďalšej časti svojej výpovede poškodená odpovedala na položené otázky, kde sa okrem iného vyjadrila k spoločnému spolužitiu s obvineným, ku konfliktom, ktoré medzi nimi vznikajú, kto ich zapríčiňuje a pod. V tejto časti výsluchu už však poškodená uviedla, že incident zo dňa 24.06.2014 vnímala rovnako ako tie predošlé. Ďalej uviedla, že v dôsledku fyzického útoku zo strany manžela nebola nikdy lekársky ošetrená, okrem jej dcér, nebola svedkom týchto útokov žiadna iná osoba. Na strane druhej však poškodená uviedla, že v roku 2008 bola psychiatricky hospitalizovaná v XXXXXe, kde jej bol diagnostikovaný syndróm týranej ženy, v minulosti mala silné depresie, potom bola psychiatricky hospitalizovaná v XXXXX Ďalej poškodená uviedla, že obvinený ju neustále obmedzuje, keďže nemohla nikam chodiť, ani do práce, pričom nemohla mať ani mobil. Taktiež pripomínam, že poškodená v rámci výsluchu až na následnú otázku odpovedala, že počas incidentu sa  jej mal obvinený vyhrážať zabitím, pričom z celého incidentu mala taký pocit, „že sa to musí skončiť, že je toho už veľa“. V čase výsluchu (pozn. dňa 25.07.2014) sa poškodená vyjadrila, že s obvineným komunikuje, píšu si SMS správy v tom zmysle, „že ho to mrzí, že chce aby mu odpustili a pod.“ Mladšia dcéra ho má v tomto podľa vyjadrenia poškodenej podporovať.     

	Ďalej poukazujem na skutočnosť, že dňa 20.08.2014 (č.l. 57-59) sa opätovne dostavila na výsluch poškodená, ktorá do zápisnice uviedla nasledujúce doplňujúce skutočnosti. S obvineným si „dali od seba čas, žijú oddelenie, veľa spolu komunikujú na pokojnej báze, často sa osobne stretávajú, pričom k žiadnemu konfliktu už medzi nimi nedošlo.“ Ich stretnutia sú pokojné a poškodená uviedla, že žiadnu obavu z obvineného nemá. Poškodená zároveň do zápisnice uviedla, že v ďalšom konaní bude využívať svoje oprávnene podľa § 130 Tr. por., čo využije aj v prípade iných vyšetrovacích úkonov. Súčasne dodala, že táto jej výpoveď je dobrovoľná, je to prejav jej slobodnej vôle, a nebola k tomuto úkonu žiadnym spôsobom nútená. Na záver výsluchu poškodená uviedla, že nemá záujem, aby sa táto vec riešila stíhaním obvineného.  
    
Dňa 25.07.2014 bola k veci opätovne vypočutá svedkyňa XXXXX (č.k. 53-54), ktorá využila svoje zákonné oprávnenie v zmysle § 130 ods. 1 Tr. por. a k v veci vypovedať odmietla. 

	Naproti tomu svedkyňa XXXXX dňa 25.07.2014 (č.l. 55-56) po zákonnom poučení ku skutku vypovedala v tom smere, že dňa 24.06.2014 vo večerných hodinách skutočne prebehol medzi obvineným a poškodenou konflikt, ktorý vyústil aj do fyzického napadnutia. V počiatku incidentu však bola vo svojej izbe, z ktorej počula obvineného krik a nadávky, pričom poškodená na ňu kričala, aby zavolala políciu. Následne potom, ako vyšla z izby videla ako obvinený stojí za poškodenou, ktorá mu bola otočená chrbtom, pričom vzápätí už videla len chrbát obvineného ako beží von. Napriek svojej výpovedi zo dňa 25.06.2014 svedkyňa XXXXX dňa 25.07.2014 do zápisnice uviedla, že nevie uviesť kto držal nôž a kto s ním manipuloval. Rovnako nevedela uviesť, ako otec (obvinený) prišiel k zraneniu. Tento rozpor vo výpovediach svedkyňa neodstránila ani na podklade ďalších kladených otázok. Svedkyňa však zotrvala na tvrdení, že konflikty (najmä verbálne) bývajú u nich často, nakoľko obvinený je konfliktný, impulzívny a žiarlivý. Pri týchto konfliktoch máva strach, najmä o poškodenú. V závere výsluchu svedkyňa uviedla, že si už nespomína na žiadne konkrétne verbálne prejavy, ktoré mali fyzický incident sprevádzať. Pre úplnosť k veci podotýkam, že svedkyňa XXXXX potom čo bola zápisnične dňa 25.07.2014 vypočutá, sa ešte tohto istého dňa dožadovala „odvolania svojej zápisnice“ zo dňa 25.07.2014 resp. chcela využiť svoje právo v zmysle § 130 Tr. por. (pozn. táto skutočnosť, síce písomne zaznamenaná nie je, ale vyplýva z poznatku dozorového prokurátora, ktorý bol prítomný pri výsluchu menovanej svedkyne).    
 
	Pre úplnosť k veci podotýkam že súčasťou vyšetrovacieho spisu sú aj iné listinné podklady, ktoré boli do veci zabezpečené. 

Pokiaľ ide o samotné hodnotenie skutkového stavu veci, v tomto smere je možné konštatovať, že tento bol zistený plne súladne s ust. § 2 ods. 10 Tr. por. Totiž v rámci zisťovania  skutkového stavu veci sú orgány činné v trestnom konaní limitované predovšetkým ust. § 2 ods. 10 Tr. por. To znamená, že orgány činné v trestnom konaní nie sú povinné vykonávať všetky dôkazné prostriedky navrhované osobami na to oprávnenými, ale dokazovanie zameriavajú a vykonávajú na účely zistenia skutkového stavu veci, o ktorom nie sú dôvodné (rozumné) pochybnosti, a to v rozsahu nevyhnutnom na ich rozhodnutie. Trestný poriadok predpisuje zistiť stav veci minimálne v náležitom rozsahu ohľadom okolností posudzovaného skutku a jeho právnej kvalifikácie, nepredpisuje však žiadnu formálnu schému hodnovernosti takých či onakých dôkazov, nestanovuje žiadne kvantitatívne ani kvalitatívne pravidlá ich hodnotenia, neustanovuje nijaké pravidlá, pokiaľ ide o mieru dôkazov potrebných na preukázanie nejakej skutočnosti, ani váhu jednotlivých dôkazov. Neznamená to však ľubovôľu v posudzovaní dôkazov. Dôkazy v ich komplexnosti musia tvoriť súvislú niť vedúcu bez rozumných pochybností k tomu záveru, že sú dostatočne ozrejmené skutočnosti na účely prijatia konkrétneho rozhodnutia v zmysle Tr. por. 

Taktiež platí, že orgány činné v trestnom konaní a rovnako aj súd sú pri hodnotení dôkazov povinný postupovať v zmysle zásady voľného hodnotenia dôkazov uvedenej v ustanovení § 2 ods. 12 Tr. poriadku, v zmysle ktorej dotknuté orgány hodnotia dôkazy podľa svojho vnútorného presvedčenia, ktoré musí byť založené na logickom úsudku vyplývajúcom zo starostlivého uváženia všetkých okolností prípadu. 

V posudzovanej veci boli vykonané tie dôkazné prostriedky, ktoré mali dôkaznú relevanciu a mohli prispieť k ozrejmeniu okolností precizovaných v ust. § 119 ods. 1 Tr. por. Rovnako platí, že dôkazné prostriedky vykonané konajúcim príslušníkom PZ v rámci skráteného vyšetrovania spĺňajú kritérium zákonnosti. 

Na poklade vyššie uvedeného možno teda zhrnúť, že po vydaní uznesenia o vznesení obvinenia, nemožno na základe výpovedí poškodenej a svedkyne XXXXX dospieť ku konštatovaniu, že bol skutočne spáchaný stíhaný trestný čin. Rovnako platí, že v tomto štádiu konania nemožno získať žiadne iné priame dôkazy a získavanie iných (nepriamych) dôkazov je s poukazom na celkové okolnosti nastoleného prípadu neefektívne a nadbytočné. Dôležité však je, že podstatu stíhaného skutku (okolnosť, že mal obvinený ohrozovať poškodenú s nožom v ruke) sa po vydaní uznesenia o vznesení obvinenia sa v zmysle § 2 ods. 10 Tr. por. náležite ozrejmiť nepodarilo. Samotná poškodená túto časť údajného protiprávneho konania opísalo nekonzistentne a nepresvedčivo, obvinený sa k samotnému údajnému útoku nožom vyjadriť odmietol resp. toto opísať nechcel a rovnako výpoveď svedkyne XXXXX zo dňa 25.07.2014 nebola v tomto smere nápomocná. To znamená, že po vydaní uznesenia o vznesení obvinenia ostal zrejmý len fakt, že nôž medzi dotknutými osobami použitý bol, pričom nie je zrejmé ako a kým. Zranenia, ktoré mali pri danom incidente obvinenému vzniknúť sa síce poškodená vysvetliť pokúsila, ale aj tieto jej tvrdenia naďalej ostávajú dôkazne neoveriteľné, nakoľko ako poškodená, tak aj obvinený v ďalšom konaní odmietli vykonanie rekonštrukcie, resp. podrobenie sa znaleckému skúmaniu a pod. 

V nadväznosti na vyššie uvedené skutočnosti je nevyhnutné poukázať aj právnu stránku veci:
   	
Podľa § 360 ods. 1 Trestného zákona kto sa inému vyhráža smrťou, ťažkou ujmou na zdraví alebo inou ťažkou ujmou takým spôsobom, že to môže vzbudiť dôvodnú obavu, potrestá sa odňatím slobody až na jeden rok. 

Podľa § 360 ods. 2 Trestného zákona odňatím slobody na šesť mesiacov až tri roky sa páchateľ potrestá, ak spácha čin uvedený v odseku 1
a) závažnejším spôsobom konania,
b) na chránenej osobe,
c) preto, aby inému zmaril alebo sťažil uplatnenie jeho základných práv a slobôd,
d) z osobitného motívu, alebo
e) verejne.

Objektom trestného činu nebezpečného vyhrážania je riadne fungovanie medziľudských vzťahov, najmä ochrana jednotlivca pred niektorými závažnými vyhrážkami.

Hmotným predmetom útoku je človek (osoba), ktorá uskutočnené vyhrážky vníma a je schopná im porozumieť. Adresátom vyhrážok však nemusí byť však za každých okolností tá istá osoba, ako osoba, u ktorej dôvodná obava vznikne. 

Subjekt prečinu podľa § 360 Trestného zákona je všeobecný, čo znamená, že jeho páchateľom môže byť ktorýkoľvek trestne zodpovedný subjekt. 

Objektívna stránka skutkovej podstaty trestného činu nebezpečného vyhrážania sa skladá ako väčšina trestných činov z konania, následku a príčinným vzťahom medzi konaním a následkom.

Samotná objektívna stránka ako celok tohto trestného činu spočíva vo vyhrážkach páchateľa inej osobe smrťou, ťažkou ujmou na zdraví alebo inou ťažkou ujmou, a to takým spôsobom, že to u takejto osoby môže vzbudiť dôvodnú obavu z ich uskutočnenia. V praxi ide najčastejšie o prípady aktívneho konania, kde páchateľ priamo (výslovne) adresuje vyhrážky smrťou inej osobe, avšak ani nevýslovná (konkludentná) forma konania (bez slovného prejavu) pri tomto trestnom čine, vylúčená nie je (napr. pokiaľ páchateľ len namieri na inú osobu strelnú zbraň a naznačí jej, aby z miesta odišla). Vyhrážka teda predstavuje vyjadrenie, že páchateľ spôsobí inému nejakú ujmu. Ujmu môže pociťovať sám adresát vyhrážok (osobe, ktorej je vyhrážané), ale aj osoba, na ktorej vyhrážky uskutočnené nemajú byť, ale sa jej týkajú (napr. vyhrážky páchateľ vysloví osobe A, tieto však smerujú voči osobe B, pričom osoby A a B sú vo vzájomnom vzťahu blízkych osôb podľa § 127 ods. 4, ods. 5 Trestného zákona). 
 
Páchateľ sa však tohto trestného činu nemôžu dopustiť len tým, že sa inej osobe vyhráža smrťou, ťažkou ujmou na zdraví alebo inou ťažkou ujmou, ale toto vyhrážanie musí byť vykonané takým spôsobom, že u poškodenej osoby spôsobí následok - vzbudenie dôvodnej obavy. To znamená, že následkom tohto trestného činu je vznik dôvodnej obavy. Dôvodnou obavou sa rozumie určitý vyšší stupeň tiesnivého pocitu z konania, ktorým sa niekto niekomu vyhráža. Dôvodná obava nemusí reálne u poškodeného nastať, je však nevyhnutné, aby aspoň jej vznik bol reálny (objektívne možný). V tejto súvislosti je preto potrebné, aby bolo vyhrážanie starostlivo hodnotené, pretože toto je potrebné dôsledne odlišovať od prejavov, pri ktorých síce boli použité „silné slová“, ale tieto neboli postavené na reálnych základoch. To znamená, že samotná vyhrážka musí byť mienená vážne, nie však z úmyslu jej naplnenia, ale z hľadiska úmyslu jej vyslovenia, teda že ju páchateľ chcel vysloviť a mala pôsobiť ako vyhrážka. 

Pri prečine nebezpečného vyhrážania podľa § 360 Tr. zák. je nevyhnutné posudzovať taktiež všetky ďalšie relevantné okolnosti konkrétneho prípadu, spoločné správanie páchateľa a obete pred spáchaním a po spáchaní činu nevynímajúc.

Pri vyhrážaní sa smrťou musí ísť o také vyjadrenia páchateľa, z ktorých možno ustáliť (dedukovať), ktoré vedu k smrti iného. Podľa § 142 ods. 2 Tr. zák.. sa smrťou rozumie biologická smeť mozgu (cerebrálna smrť). Pri týchto vyhrážkach však nemusí byť zo strany páchateľa výslovne použité slovné spojenie: „zabijem, usmrtím ťa, spôsobím ti biologickú smrť“. Postačuje pokiaľ zo slovného vyjadrenia páchateľa možno dospieť k záveru, že jeho slová viedli k následkom predpokladaným ust. § 360 Tr. zák. (napr. „zastrelím ťa, podrežem ťa nožom, tvoje telo zakopem v lese“).  

Naproti tomu ťažkú ujmu definuje ust. § 123 ods. 3 Trestného zákona, podľa ktorého sa ťažkou ujmou na zdraví na účely Trestného zákona rozumie len vážna porucha zdravia alebo vážne ochorenie, ktorou je
a) zmrzačenie,
b) strata alebo podstatné zníženie pracovnej spôsobilosti,
c) ochromenie údu,
d) strata alebo podstatné oslabenie funkcie zmyslového ústrojenstva,
e) poškodenie dôležitého orgánu,
f) zohyzdenie,
g) vyvolanie potratu alebo usmrtenie plodu,
h) mučivé útrapy, alebo
i) porucha zdravia trvajúca dlhší čas.
 
Vyhrážanie sa inou ťažkou ujmou musí byť svojou povahou a závažnosťou na úrovni vyhrážok smrťou alebo ťažkou ujmou na zdraví. Pritom vždy treba brať do úvahy okolnosti konkrétneho prípadu a prihliadať aj na to, ako subjektívne pociťuje ujmu ten, voči ktorému vyhrážka smeruje. V zmysle tohto výkladu vyhrážaním sa inou ťažkou ujmou môže byť napríklad aj vyhrážanie sa spôsobením škody veľkého rozsahu (podpálením domu) alebo zničením veci vysokej umeleckej hodnoty, ku ktorej má poškodený citový vzťah, alebo vyhrážanie sa spôsobením ťažkej ujmy na zdraví osobe blízkej poškodenému a pod.

Pri tomto trestnom čine sa nevyžaduje, aby ten komu sa vyhráža bol na mieste fyzicky prítomný. Stačí, keď páchateľ vyhrážku poškodenému adresuje takým spôsobom, o ktorom vie, že sa poškodený o vyhrážke dozvie (napr. listom, telefonicky, prostredníctvom ďalšej osoby a pod.).

Rovnako nevyhnutnou súčasťou objektívnej stránky tohto prečinu je skutočnosť, že medzi protiprávnym konaním páchateľa (napr. vyhrážaním smrťou) a vzniknutým následkom (dôvodnou obavou) je príčinný vzťah (tzv. vzťah kauzality). To znamená, že medzi protiprávnym konaním páchateľa a vzniknutým následkom musí byť vzťah príčiny a následku (vzniknutý následok musí mať svoj príčinný základ v konkrétnom konaní páchateľa).
 
Na vyvodenie trestnej zodpovednosti za predmetný prečin sa obligatórne nevyžaduje aj fyzické spôsobenie ujmy, avšak musí ísť o vyhrážky alebo iné konanie takej intenzity a „kvality“, že dôvodne vzbudzujú obavu o život (zdravie) iného, pretože reálne hrozí, že dôjde bezprostredne k ich uskutočneniu. V tejto súvislosti je preto pri nebezpečnom vyhrážaní vždy nevyhnutné hodnotiť aj jej spôsob vyhrážania, nakoľko prednes (uskutočnenie) vyhrážky hrá pri tomto trestnom čine kľúčovú úlohu. Samotné časové hľadisko uskutočnenej vyhrážky však pri trestnom čine podľa § 360 Tr. zák. nie je určujúce. To znamená, že relevantné vyhrážky nie sú len tie, ktoré sú použité bezprostredne („zajtra ti dolámem lícne kosti“), ale aj tie, ktoré sú časovo neurčité („jedného dňa ťa zabijem“)

Z hľadiska subjektívnej stránky sa pri tomto trestnom čine vyžaduje úmysel, a to buď v priamej alebo nepriamej forme podľa § 15 Trestného zákona. 
 
Na základe vyššie opísanej právne argumentácie možno dospieť záveru, že v tomto štádiu konania nie je dané dôvodné podozrenie zo spáchania prečinu podľa § 360 ods. 1 Tr. zák., a to pre absenciu naplnenia objektívnej stránky skutkovej podstaty tohto trestného činu. Tento záver vyplýva najmä z týchto skutkových okolností:

Okolnosť použitia predmetného noža ostala (a to najmä pričinením dotknutých osôb) v tomto štádiu konania otázna resp. dôkazne nepreukázateľná, a preto túto nemožno hodnotiť v neprospech obvineného Z monológových častí výpovedí poškodenej a svedkyne XXXXX, ktoré boli vykonané po vznesení obvinenia nevyplývajú žiadne skutočnosti, ktoré by odôvodňovali záver o tom, že obvinený sa poškodenej vyhrážal spôsobom predpokladaným ust. § 360 Tr. zák. Na tomto mieste je potrebné uviesť, že podstata skutku najmä u činoch násilného charakteru by mala byť tvorená predovšetkým monológovou častou výsluchu poškodenej osoby v zmysle § 132 ods. 1 Tr. por., a to najmä za predpokladu, že iné dôkazy dostupné nie sú. Doplňujúce otázky zo strany osoby vykonávajúcej výsluch v zmysle § 132 ods. 2 Tr. por. by nemali túto činnosť nahrádzať (napr. položením otázky, či mala obeť dôvodnú obavu o svoj život, či sa jej útočník vyhrážal zabitím a pod.). Pokiaľ sú však otázky na doplnenie a spresnenie výpovede položené, mali by byť položené v abstraktnej rovine tak, aby v nich nebola obsiahnutá podstata odpovede (tzv. sugestívne otázky), keďže tieto v zmysle § 132 ods. 2 Tr. por. prípustné nie sú. V tejto súvislosti je síce pravdou, že poškodená vo svojej výpovedi zo dňa 25.07.2014 na otázku prokurátora: „Či počas tohto ako ju obvinený ťahal za vlasy, tam boli aj nejaké slovné prejavy?“ odpovedala, „hovoril mi, že som kurva špinavá, zabijem ťa, ja som povedala, že je špinavý cigáň.“, avšak toto vyjadrenie poškodenej je nevyhnutné posudzovať so všetkými relevantnými okolnosťami prípadu. Nebolo by v súlade so základnou zásadou upravenou v ust. § 2 ods. 12 Tr. por. pokiaľ by bolo predmetné tvrdenie poškodenej hodnotené izolovane od ostatných relevantných skutočností. 
Ďalej z výpovede poškodenej zo dňa 25.07.2014 vyplýva, že na otázku prokurátora „čo ste počas incidentu pociťovali?“, táto odpovedala, že to všetko musí skončiť, že je toho už veľa.“ To znamená, že poškodená už neuvádzala, že mala obavu o život resp. inú dôvodnú obavu. V nadväznosti na uvedené je taktiež právne významná predovšetkým výpoveď poškodenej zo dňa 20.08.2014, kde uviedla už vyššie opísané skutočnosti. Do pozornosti je však potrebné dať predovšetkým fakt, že poškodená uviedla, že z obvineného žiadnu obavu nemá, intenzívne sa pokojne stretávajú a naďalej netrvá na jeho trestnom stíhaní. Poškodená zároveň odmietla akúkoľvek účasť na ďalších procesných úkonoch, čo je na účely vykonania riadneho dokazovania, napríklad v prípade vykonania úkonu - rekonštrukcie s poukazom na § 159 ods. 2 Tr. por. a § 157 ods. 4 Tr. por., závažnou procesnou prekážkou, ktorú odstrániť nemožno. Rovnako sa k výkonu ďalšieho dokazovania postavil samotný obvinený, ktorý pro futuro taktiež odmietol účasť na vyšetrovacích úkonoch. Len pre úplnosť možno spomenúť, že už dňa 25.07.2014 obdobný postup zvolili svedkyne Ivančíkové, ktoré už tohto dňa deklarovali, že v ďalšom konaní s poukazom na § 130 Tr. por. vypovedať nebudú. Z týchto skutočností rezultuje pravdepodobný záver, že tak všetky zainteresované osoby konali koordinovane po vzájomnej dohode, s cieľom vyhnúť sa prípadnej trestnej zodpovednosti u dotknutej osoby. 

To znamená, že riadne vyšetrenie stíhaného skutku v prvom rade zmarila predovšetkým samotná poškodená, ktorá paradoxne, trestné stíhanie obvineného iniciovala. Z činnosti tunajšej prokuratúry je rovnako známe, že sa tak nestalo prvýkrát (poškodená podala trestné oznámenie aj dňa 23.02.2014, kde po vydaní uznesenia o vznesení obvinenia voči obvinenému  odmietla k veci podľa § 130 Tr. por. vypovedať). Tento nejednotný postoj poškodenej je síce predovšetkým jej osobnou záležitosťou, avšak je potrebné si uvedomiť, že toto jej správanie narúša jej celkovú vierohodnosť, a to aj do budúcna (pro futuro). To znamená, že na jednej strane poškodená privoláva na danú adresu príslušníkov PZ a na strane druhej, následne de facto trestné stíhanie „sabotuje“. Pokiaľ poškodená jeden deň tvrdí, že má veľký strach z obvineného, že ju tento môže zabiť a vzápätí tvrdí, že z neho žiadnu obavu nemá a dobrovoľne následne vyhľadáva jeho spoločnosť, tak potom jej tvrdenia pôsobia nevierohodné a značné tendenčne. Povedané inak, okolnosť, že poškodená osoba dobrovoľne bez náležitého dôvodu vyhľadáva osobou, v prítomnosti ktorej má pociťovať obavu o svoj život a zdravie, tiež nemôže ostať bez povšimnutia pri hodnotení dôvodnosti dôvodnej obavy v zmysle § 360 Tr. zák. 

S prihliadnutím na vyššie uvedené skutočnosti som preto vyhodnotil v kontexte ust. § 2 ods. 12 Tr. por. tvrdenie poškodenej ohľadom obavy o jej život a zdravie ako tendenčné a skutkovo nepodložené. To znamená, že stíhané konanie obvineného nemožno v tomto smere hodnotiť ako prečin nebezpečného vyhrážania podľa § 360 ods. 1 Tr. zák., a to pre absenciu naplnenia objektívnej stránky predmetného prečinu.  

Len pre úplnosť k veci dodávam, že trestné oznámenie podal aj samotný obvinený, a to na poškodenú zato, že ho mala v predmetný deň napadnúť daným nožom. Avšak aj v tomto trestnom konaní zvolili obvinený a poškodená rovnaký procesný postoj ako v tejto posudzovanej veci. 

Nad rámec vyššie uvedeného konštatujem, že vzhľadom na absenciu poznania skutočného priebehu predmetného skutkového deja (pokiaľ ide o ohrozovanie nožnom), ďalej s poukazom na správanie obvineného a poškodeného pred a najmä po spáchaní daného skutku, ich vzájomný postoj k nastolenému prípadu a celkové okolnosti prípadu je dostatočne odôvodnený záver, že skutok, pre ktorý bolo iniciované trestné stíhanie nie je trestným činom. Tento právny záver rezultuje najmä z dokazovania vykonaného po vznesení obvinenia, kde ako už bolo vyššie uvedené, z konania obvineného neboli zachytené žiadne také prejavy, ktoré by boli spôsobilé naplniť objektívnu stránku prečinu podľa § 360 Tr. zák. 

Z okolností posudzovaného prípadu možno zároveň konštatovať, že konanie obvineného nenapĺňa ani skutkovú podstatu žiadneho iného trestného činu upraveného v osobitnej časti Trestného zákona. 

	Pokiaľ však ide o právne posúdenie stíhaného skutku tak k tomu je potrebné uviesť, že podozrenie, že k určitému protiprávnemu konaniu zo strany obvineného voči poškodenej došlo, je naďalej dané, avšak už len v rovine priestupkovej. Naďalej totiž z výpovede poškodenej a svedkyne XXXXX vyplýva, že sa obvinený v inkriminovaný deň správal k poškodenej hrubo (mal ju údajne ťahať za vlasy a pod.) a okrem iného jej vulgárne nadával.  
 
Podľa § 49 ods. 1 písm. d) zákona č. 372/1990 Zb. o priestupkoch v znení neskorších predpisov priestupku proti občianskemu spolunažívaniu sa dopustí ten, kto úmyselne naruší občianske spolunažívanie vyhrážaním ujmou na zdraví, drobným ublížením na zdraví, nepravdivým obvinením z priestupku, schválnosťami alebo iným hrubým správaním.

Podľa § 214 ods. 1 Trestného poriadku prokurátor alebo policajt postúpi vec inému orgánu, ak výsledky vyšetrovania alebo skráteného vyšetrovania preukazujú, že nejde o trestný čin, ale ide o skutok, ktorý by mohol byť priestupkom alebo iným správnym deliktom alebo by mohol byť prejednaný v disciplinárnom konaní.     

Vyššie citovaným ustanovením sa upravuje postup, ak výsledky vyšetrovania alebo skráteného vyšetrovania preukazujú, že nejde o trestný čin, ale ide o skutok, ktorý by mohol príslušný orgán posúdiť ako priestupok, iný správny delikt, alebo by mohol byť prejednaný v disciplinárnom konaní. 

V prípade ak teda orgán činný v trestnom konaní dospeje k záveru (aj po vznesení obvinenia), že posudzovaný skutok nie je trestným činom, avšak tento by mohol mať znaky priestupku, je daná jeho povinnosť postúpiť vec príslušnému správnemu orgánu. Hoci sa môže výsledok prípadného priestupkového konania zdať ako zrejmý, v prípade ust. § 214 Tr. por. sa jedná o zákonnú povinnosť orgánu činného v trestnom konaní ako v takýchto prípadoch  postupovať, a preto je nevyhnutné znenie zákona plne rešpektovať. 

Vzhľadom na  vyššie uvedené skutočnosti som preto rozhodol tak, ako je uvedené v enunciáte tohto uznesenia.

Poučenie:
Proti tomuto uzneseniu je prípustná sťažnosť, ktorú možno podať u prokurátora okresnej prokuratúry do troch dní od oznámenia uznesenia. Sťažnosť má odkladný účinok. (§ 185 a nasl. Tr. por.)

JUDr. Ondrej Repa
prokurátor