Okresná prokuratúra Bratislava II 
Kvetná 13, 820 05 Bratislava 25 	

Sp. zn. : 1 Pv 847/13/1102	Bratislava II, 12.11.2014
EEČ : 2-9-295-2014

U Z N E S E N I E

Trestná vec:	obvinená XXXXX 
Prečin:	Marenie výkonu úradného rozhodnutia podľa § 349 Trestného zákona číslo 300/2005 Zbierky zákonov v znení zákona číslo 334/2012 Zbierky zákonov

Rozhodol: 	prokurátorka Okresnej prokuratúry Bratislava II
Podľa § 215 odsek 1 písmeno b Trestného poriadku zastavujem trestné stíhanie obvinenej:
1.	XXXXX
	dátum narodenia: XXXXX
	miesto narodenia: XXXXX
	rodné priezvisko: XXXXX
	trvalé bydlisko: XXXXX
d¨ľa XXXXX v Bratislave na XXXXX neumožnila poškodenému XXXXX styk s ich maloletou dcérou XXXXX, nar. XXXXX, s ktorou bol na základe uznesenia Okresného súdu Bratislava II sp.zn. XXXXX zo d¨ľa XXXXX, vykonateľného d¨ľa XXXXX v spojen¨Ş s uznesen¨Şm Krajsk¨¦ho s¨˛du v Bratislave sp.zn. XXXXX zo d¨ľa XXXXX opr¨˘vnený sa stret¨˘vať každý párny týžde¨ľ v piatok od 18.00 hod. do 18.00 hod. v nedeľu a ktorú si mal vyzdvihnúť v mieste bydliska obvinenej, kde ju mal po skončení styku aj odovzdať a obvinená sa uvedeného konania dopustila potom, čo jej d¨ľa XXXXX bola doručená výzva Okresného súdu Bratislava II sp.zn. XXXXX zo d¨ľa XXXXX na dobrovoľné plnenie uvedeného predbežného opatrenia

lebo nie je tento skutok trestným činom a nie je dôvod na postúpenie veci

Odôvodnenie:

	Vyšetrovateľ Odboru kriminálnej polície Okresného riaditeľstva Policajného zboru Bratislava II viedol pod  č.v.s. ORP-1492/1-OVK-B2-2013 trestné stíhanie obvinenej XXXXX (ďalej aj ako „obvinená“) pre prečin marenia výkonu úradného rozhodnutia podľa § 349 ods. 1 Trestného zákona na vyššie uvedenom skutkovom základe.

D¨ľa 13.10.2014, po skončení vyšetrovania, bol na tunajšiu prokuratúru predložený vyšetrovací spis spolu s návrhom na podanie obžaloby podľa § 234 ods. 1 Trestného poriadku. Preskúmaním vyšetrovacieho spisu som zistila, že sú splnené zákonné podmienky na zastavenie trestného stíhania podľa § 215 ods. 1 písm. b) Trestného poriadku.

Obvinená XXXXX (č.l. 29-32) ku skutku uviedla, že poškodenému XXXXX (ďalej aj ako „poškodený“) nikdy nebránila sa stretávať s maloletou dcérou XXXXX (ďalej aj ako „maloletá“). Maloletá odmieta chodiť k poškodenému, podľa jej slov je zlý a bije ju. Maloletá jej predviedla ako ju mal biť, a to tak, že sa začala udierať do brucha, po nohách a po rukách. Vždy keď poškodený prišiel po maloletú, tak maloletú vyzvala, aby išla s poškodeným, čo maloletá odmietla a začala kričať a plakať. D¨ľa XXXXX nebr¨˘nila poškodenému, aby bol s maloletou. Toho d¨ľa ju v pr¨Ştomnosti maloletej slovne ur¨˘žal, že je chudera, že je narušená a že sa má ísť liečiť. Potom jej povedal, že by jej mali zobrať dieťa a že je neschopná matka. D¨ľa 30.10.2012 ju podozrivý fyzicky napadol pred maloletou. 

Poškodený XXXXX (č.l. 58-62) vo svojej výpovedi uskutočnenej d¨ľa 02.10.2013 uviedol, že s obvinenou žil asi 3 roky, do septembra 2011. Po rozchode mal možnosť navštevovať maloletú. Obvinená mu nerobila žiadne problémy a z jej strany tu bola snaha o udobrenie. Vzhľadom na to, že v tom nevidel budúcnosť, tak prerušil kontakt aj s maloletou, aby obvinenej dal čas, aby sa s tou situáciou nejako vyrovnala. V marci 2012 sa snažil nadviazať kontakt s maloletou. Obvinená mu už vtedy dala pocítiť, že nebude mať možnosť byť s maloletou osamote a preto sa určitý čas stretávali spolu. Po vydaní predbežného opatrenia brala obvinená toto opatrenie určitý čas na vedomie a stretávanie prebiehalo bez problémov. Išlo však o veľmi málo stretnutí, pretože maloletá bola veľmi často chorá, a to až do 26.07.2013. V decembri 2012 doniesol maloletú neskôr a vtedy ho obvinená fyzicky napadla, snažila sa mu vyškriabať oči nechtami a kričala na neho, že maloletú už nikdy neuvidí. Odvtedy sa obvinená snaží maloletú poštvať proti nemu a maloletej hovorí, že je zlý a že ju zbil. D¨ľa XXXXX v čase o 18.00 hod. prišiel na XXXXX, kde kontaktoval obvinenú, že je dole a že si prišiel pre maloletú. Obvinená mu dala maloletú k telefónu a tá mu oznámila, že s ním nechce ísť. V pozadí počul hlas obvinenej ako maloletej hovorí „povedz mu to“. Obvinená zobrala maloletej mobil a jemu povedala, že maloletú nedostane a nech zavolá políciu. Obvinená na výzvu privolanej policajnej hliadky otvorila dvere a priniesla maloletú na pár sekúnd medzi dvere. Maloletá plakala a povedala, že s ním nechce ísť. Obvinená si okamihy, keď maloletá plače, vychutnáva a teší sa z nich. Potvrdzuje to aj trestné oznámenie, ktoré na neho podala obvinená za to, že mal uniesť maloletú. V konkrétnom prípade zobral maloletú na ruky a tá prestala plakať asi po 20 metroch, keď nevidela obvinenú.

Poškodený (č.l. 138-143) vo výpovedi uskutočnenej d¨ľa 13.02.2014 uviedol rovnak¨¦ skutočnosti ako v predchádzajúcej výpovedi, pričom dodal, že od 06.10.2013 vídava maloletú najčastejšie medzi dverami alebo v byte obvinenej. Tieto stretnutia sú krátke, maloletá sa skrýva a ignoruje ho. Obvinená mu niekedy dovolí, aby išiel do bytu a zahral sa s maloletou. Najnovšie sa obvinená maloletej pýta, či sa s ním chce hrať, na čo maloletá reaguje vždy negatívne a obvinená mu na to povie, že jej je ľúto. Odo d¨ľa 07.01.2014 plat¨Ş predbežné opatrenie, podľa ktorého si môže maloletú zobrať aj na víkend. Každý piatok o 18.00 hod. chodí na XXXXX, kde prebiehajú stretnutia takým spôsobom, že obvinená otvorí dvere a on sa s maloletou rozpráva cez prah dverí. Maloletá sa pred ním skrýva alebo nijakým spôsobom na neho nereaguje, pričom ju nič nezaujíma, a to ani jeho darčeky. V súčasnosti má s maloletou veľmi úbohý a slabý vzťah.  

Svedky¨ľa XXXXX¨˘ (č.l. 66-67), matka obvinenej, ku skutku uviedla, že d¨ľa 09.08.2013 prišla na XXXXX na žiadosť obvinenej, aby pomohla odovzdať maloletú poškodenému. Už okolo 17- tej hodiny bola atmosféra napätá, lebo maloletá bola nervózna. Maloletá vytrhla obvinenej ruksak z ruky, do ktorého jej balila veci. Obvinená jej začala vysvetľovať, že má ísť k  tatinovi (poškodenému), že tam len raz prespí a bude s ¨ľou. Svedky¨ľa potom obvinenej povedala, aby to nechala a malolet¨˛ zobrala k hračkám a upútala jej myšlienky. Medzitým došla obvinená a maloletej povedala „poď XXXXX musíme ísť dole, je tu tatino“. Maloletá jej na to povedala, že nie, že nikam nepôjde a schovala sa pod stôl. Obvinená zavolala poškodenému a povedala mu, že maloletá s ním nechce ísť a maloletú mu odovzdala k telefónu. Maloletá poškodenému povedala, že nikam nepôjde. Po 15 minútach došiel poškodený aj s policajtmi a s jeho sestrou XXXXX. Obvinená na maloletú zakričala „XXXXX poď sem“ a tá, ako to počula, sa išla schovať pod stôl. Obvinená maloletú zobrala a išla k dverám, pričom tá sa jej držala ako kliešť. Svedky¨ľa počula, ako poškodený maloletej hovorí, že „XXXXX, poď, budeme sa spolu hrať“ a pod., čo ona už nevydržala a opýtala sa ich, že dokedy chcú to dieťa trápiť. 

Svedky¨ľa XXXXX (č.l. 68-69), suseda obvinenej, sa vyjadrila k inému stretnutiu maloletej s poškodeným, ktoré prebiehalo tak, že akonáhle maloletá zbadala poškodeného, tak začala plakať a odmietala ho. Obvinená maloletú zobrala do náručia, pričom poškodený ju tiež chcel zobrať do náručia, avšak maloletá ho odmietala. Potom došla matka poškodeného, ktorá mu povedala, že tým nič nevyrieši a nech maloletú neberie násilím. Svedky¨ľa sa rozpr¨˘vala so susedom a počas toho obvinená, poškodený, poškodeného matka a maloletá išli smerom k autu, kde parkoval poškodený. Keď tam prišla ona, tak tam bola už iba matka poškodeného a obvinená, ktorá mala slzy v očiach. Matka poškodeného volala poškodenému, aby sa vrátil s maloletou, čo on však odmietol.

Svedok XXXXX  (č.l. 70-71), kamarát poškodeného, sa vyjadril ku d¨ľu 26.07.2013, kedy ho poškodený požiadal, aby mu presunul auto z XXXXX na vedľajšiu ulici, kde bol aj s maloletou, ktorá nejavila známky násilia alebo že by plakala. 

Svedky¨ľa XXXXX (č.l. 72-73), sestra poškodeného, ku skutku uviedla, že d¨ľa 09.08.2013, keď došli na XXXXX, poškodený zavolal obvinenej, pričom tá mu povedala, že maloletá nejde a nechce ísť. Poškodený si vyžiadal maloletú k telefónu a tá mu povedala, že nejde. Poškodený sa maloletej pýtal, že prečo nechce ísť a tá mu stále dookola hovorila, že nejde. Obvinená potom poškodenému povedala, aby zavolal policajtov, čo sa aj stalo. Policajti si po príchode od obvinenej vyžiadali občiansky preukaz a ona počula, ako maloletá kričí, že ona nikam nepôjde. Dôvodom bolo, že maloletá jednoducho nechcela ísť. Maloletá je veľmi naviazaná na obvinenú, ktorá jej rozpráva o poškodenom, čím ju vlastne proti nemu hucká. Svedky¨ľa nemôže povedať, že obvinená by bránila poškodenému v styku s maloletou, ale určitým spôsobom ju hucká, napríklad raz mu povie, že má ísť hore a raz, že mu maloletú donesie dole alebo keď má ísť poškodený hore pre maloletú, tak maloletá ešte nie je pripravená a poškodený musí čakať. Keď poškodený dostane maloletú do auta, tak je už veselá a rozpráva všelijaké veci. 

Svedky¨ľa XXXXX (č.l. 74-75), matka poškodeného, sa vyjadrila k vzťahu obvinenej s poškodeným, pričom uviedla, že obvinená ubližuje poškodenému tým, že mu nedáva maloletú na víkend. Maloletá sa veľmi pekne vyjadruje o poškodenom a dáva mu svoje pocity aj najavo, napr. tak, že ho objíma alebo mu hovorí, že ho veľmi ľúbi.

 Podľa znaleckého posudku znalca z odboru psychológia, odvetvie klinická psychológia detí, XXXXX (č.l. 153-170), správanie maloletej (odmietanie a plač) pri realizácii styku s poškodeným nie je dôsledkom toho, že maloletá by mala z poškodeného strach, ale je dôsledkom toho, že vzájomný vzťah medzi rodičmi dieťaťa je výrazne negatívny (nepriateľský), čo maloletá „cíti“ a to pre ¨ľu vytv¨˘ra stresov¨˛ situ¨˘ciu. Malolet¨˘ je do istej miery ovplyv¨ľovan¨˘ aj obvinenou, čo sa týka jej kontaktu s poškodeným, ale znalcovi sa zdá málo pravdepodobné, že by obvinená maloletú „cielene a systematicky“ vedie k tomu, aby styk s poškodeným odmietala. V tomto prípade nejde o tzv. syndróm zavrhnutého rodiča, lebo maloletá „zlý obraz otca“ nepopisuje ľahko, naučene, ochotne alebo tak, že by sa s tým predvádzala. Maloletá do „negatívneho obrazu otca“ zahrnula aj situácie, ktoré si sama pamätala a ktoré pre ¨ľu mohli byť skutočne nepríjemné, resp. stresujúce. Ak by bola maloletá „cielene a systematicky“ ovplyv¨ľovan¨˘ obvinenou voči poškodenému, tak by zrejme poškodenému neváhala povedať aj do telefónu (napr. v de¨ľ skutku) množstvo dôvodov, prečo s ním nechce ísť a aký je zlý a nebola by len opakovala, že s ním nechce ísť. Znalec považuje za veľmi pravdepodobné, že na tom, že maloletá prejavuje odmietanie styku s poškodeným sa svojím vplyvom, resp. správaním podieľajú obaja rodičia. Znalec pripustil, že obvinená sa o poškodenom v prítomnosti maloletej nevyjadruje vždy pozitívne, resp. sa niekedy vyjadruje aj negatívne, čím pôsobí na to, aby si maloletá vytvárala negatívny obraz o poškodenom. Na druhej strane môže k vytváraniu negatívne obrazu prispievať aj sám poškodený, pretože môže svojím konaním u maloletej „potvrdzovať“ tie negatívne signály, ktoré o ¨ľom môže vysielať obvinená. K vzťahu s maloletou neprospieva, ak poškodený zavolá na stretnutie políciu. Poškodený tiež posilnil kritickú a stresujúcu situáciu odchodu maloletej k nemu tým, že pri jednom (či viacerých) stretnutiach, čo priznal aj vo svojej výpovedi, zobral plačúcu a vzdorujúcu maloletú (ktorá s ním nechcela ísť) na ruky a odniesol ju do auta. Argument poškodeného, že maloletá po chvíli prestala plakať z psychologického hľadiska neobstojí. Možno síce pripustiť, že maloletá sa cíti v prítomnosti poškodeného dobre, ale na druhej strane sa jej situácia odchodu od jedného rodiča k druhému takýmto jeho správaním ešte sťažuje. Brať na ruky dieťa od obvinenej, keď od nej nechce odísť a má k nej vytvorený blízky vzťah, je len ďalším stresovaním maloletej. Maloletá sama v rozhovore so znalcom uviedla, že poškodený je zlý, lebo ju má na rukách a nedá ju dole, keď ona chce ísť. Ďalšia situácia, keď poškodený počas toho, ako bola u neho maloletá, nechcel zavolať obvinenej (ktorú popísala maloletá), posilnila u maloletej negatívny obraz poškodeného, k čomu poškodený prispel sám. Správanie maloletej pri kontakte s poškodeným, resp. pri jej preberaní zo strany poškodeného (a jej odmietanie tohto kontaktu) je priamo spôsobené správaním sa jej rodičov v tejto situácii, ktorá je v priamej súvislosti s ich nepriateľským vzťahom, pričom každý z nich má na tom svoj podiel. Za danej konfliktnej situácie medzi rodičmi nie je „skutočná príprava“ maloletej na styk s poškodeným reálna. Psychická príprava maloletej je v úzkom súvise so psychickým stavom, resp. naladením jej rodičov. Žiadnym úradným nariadením nie je možné zmeniť postoj maloletého dieťaťa, ten sa mení len pod vplyvom situácie, resp. reakcií (blízkych) ľudí a zmena nemusí byť okamžitá. V danom prípade preto platí, že pokiaľ sa do istej miery neupraví vzájomný vzťah medzi rodičmi maloletej, stretávanie sa maloletej s poškodeným bude vždy spojené s problémami a bude pre dieťa čoraz viac zaťažujúce. Ak by napr. obvinená (teoreticky) dostala „príkaz“, aby maloletú „lepšie pripravila“ na stretnutie s poškodeným, táto to zrejme nie je schopná, pretože jej vzťah k poškodenému nie je dobrý. Ak by sa obvinená snažila „navonok“ maloletú na kontakt pripraviť (čo možno aj robí), maloletá vycíti, že to nie je úprimné a výsledok bude rovnaký ako doteraz. Tiež opakované trestné oznámenia poškodeného na obvinenú nie sú v tejto situácii riešením, lebo celú situáciu len vyhrocujú. Za jediné možné riešenie v danej situácii považuje znalec to, aby sa obvinená a poškodený vzdali riešenia problému „kontakt maloletej s poškodeným“ a aby sa venovali vzájomnému problému, ktorý je tak intenzívny, že im znemož¨ľuje adekv¨˘tnu realiz¨˘ciu rodičovskej roly. V praxi by to znamenalo, že by sa zúčastnili aspo¨ľ 15-20 spoločných stretnutí párovej terapie, resp. rodičovského poradenstva pod dohľadom odborníka, pričom počas týchto stretnutí by prebrali svoje vzájomné doteraz nevyriešené konflikty aspo¨ľ do takej miery, že by sa zmiernilo ich vnútorné napätie a negatívny postoj a dokázali by byť k sebe tolerantní, čo sa týka ich rodičovskej roly. V praxi by tom potom vyzeralo tak, že obvinená by mohla „skutočne“ maloletú pripraviť na kontakt s poškodeným a ten by pri preberaní maloletej nemusel niesť plačúcu na rukách od obvinenej a pri prípadnom zlyhaní stretnutia by nemusel ísť podať na políciu podať trestné oznámenie. 

Z ostatných dôkazov poukazujem na:
-	uznesenie Okresného súdu Bratislava II sp.zn. XXXXX zo d¨ľa XXXXX, vykonateľné d¨ľa XXXXX (č.l. 4-5),
-	uznesenie Krajského súdu v Bratislave sp.zn. XXXXX zo d¨ľa XXXXX (č.l. 6-9),
-	správu z Centra pedagogicko – psychologického poradenstva a prevencie zo d¨ľa XXXXX
-	výzvu Okresn¨¦ho s¨˛du Bratislava II sp.zn. XXXXX zo d¨ľa XXXXX (č.l. 18) spolu s oznámením o prevzatí výzvy obvinenou (č.l. 80-81),
-	zápisnicu z pojednávania na Okresnom súde Bratislava II vedenom pod sp.zn. XXXXX zo d¨ľa XXXXX a XXXXX (č.l. 34-40) a zo d¨ľa XXXXX (č.l. 209-213),
-	uznesenie Okresného súdu Bratislava II sp.zn. XXXXX zo d¨ľa XXXXX, vykonateľné d¨ľa XXXXX (č.l. 83-86),
-	uznesenie Krajského súdu v Bratislave sp.zn. XXXXX zo d¨ľa XXXXX (č.l. 144-149)
-	správu z Úradu práce, sociálnych vecí a rodiny k pomerom v rodine zo d¨ľa XXXXX (č.l. 123-124) a zo d¨ľa XXXXX (č.l. 172-173),
-	úradný záznam Obvodného oddelenia XXXXX riaditeľstva Policajného zboru v Senci zo d¨ľa XXXXX
-	odpis registra trestov, výpis z registra priestupkov a av¨Şzo na obvinen¨˛ (č.l. 175-177),
-	upovedomenie Okresnej prokuratúry Bratislava II zo d¨ľa XXXXX o podan¨Ş obžaloby na poškodeného pre prečin ublíženia na zdraví podľa § 156 ods. 1, ods. 2 písm. a) Trestného zákona.

Podľa § 2 ods. 5 Trestného poriadku prokurátor v trestnom konaní zastupuje štát. Ak tento zákon, medzinárodná zmluva vyhlásená spôsobom ustanoveným zákonom alebo rozhodnutie medzinárodnej organizácie, ktorým je Slovenská republika viazaná, neustanovuje inak, prokurátor je povinný stíhať všetky trestné činy, o ktorých sa dozvedel.

Podľa § 2 ods. 10 Trestného poriadku orgány činné v trestnom konaní postupujú tak, aby bol zistený skutkový stav veci, o ktorom nie sú dôvodné pochybnosti, a to v rozsahu nevyhnutnom na ich rozhodnutie. Dôkazy obstarávajú z úradnej povinnosti. Právo obstarávať dôkazy majú aj strany. Orgány činné v trestnom konaní s rovnakou starostlivosťou objas¨ľuj¨˛ okolnosti svedčiace proti obvinenému, ako aj okolnosti, ktoré svedčia v jeho prospech, a v oboch smeroch vykonávajú dôkazy tak, aby umožnili súdu spravodlivé rozhodnutie.

Podľa § 2 ods. 12 Trestného poriadku orgány činné v trestnom konaní a súd hodnotia dôkazy získané zákonným spôsobom podľa svojho vnútorného presvedčenia založeného na starostlivom uvážení všetkých okolností prípadu jednotlivo i v ich súhrne nezávisle od toho, či ich obstaral súd, orgány činné v trestnom konaní alebo niektorá zo strán.

Podľa § 206 ods. 1 Trestného poriadku ak je na podklade trestného oznámenia alebo zistených skutočností po začatí trestného stíhania dostatočne odôvodnený záver, že trestný čin spáchala určitá osoba, policajt bez meškania vydá uznesenie o vznesení obvinenia, ktoré ihneď oznámi obvinenému a doručí najneskôr do 48 hodín prokurátorovi a ak je obvineným sudca, súdny exekútor, notár, znalec, tlmočník alebo prekladateľ, aj ministrovi spravodlivosti, a ak je obvineným advokát, aj Slovenskej advokátskej komore; o tomto úkone upovedomí bez meškania oznamovateľa a poškodeného. Ak bolo uznesenie o vznesení obvinenia oznámené jeho vyhlásením, je policajt povinný vydať obvinenému rovnopis tohto uznesenia bez meškania.

Podľa § 8 ods. 1 Trestného zákona trestný čin je protiprávny čin, ktorého znaky sú uvedené v tomto zákone, ak tento zákon neustanovuje inak.

Podľa § 10 ods. 2 Trestného zákona nejde o prečin, ak vzhľadom na spôsob vykonania činu a jeho následky, okolnosti, za ktorých bol čin spáchaný, mieru zavinenia a pohnútku páchateľa je jeho závažnosť nepatrná.

Podľa § 15 Trestného zákona je trestný čin je spáchaný úmyselne, ak páchateľ
a) chcel spôsobom uvedeným v tomto zákone porušiť alebo ohroziť záujem chránený týmto zákonom, alebo
b) vedel, že svojím konaním môže také porušenie alebo ohrozenie spôsobiť, a pre prípad, že ho spôsobí, bol s tým uzrozumený.

Podľa § 349 Trestného zákona kto po tom, čo sa proti nemu bezvýsledne použili opatrenia v občianskom súdnom konaní smerujúce k výkonu rozhodnutia súdu alebo súdom schválenej dohody o výchove maloletých detí, marí výkon takého rozhodnutia alebo dohody alebo kto marí výkon predbežného opatrenia uloženého v občianskom súdnom konaní na ochranu osôb ohrozených násilím alebo vo veciach starostlivosti súdu o maloletých, potrestá sa od¨ľat¨Şm slobody na jeden rok až päť rokov.

Objektom (chráneným záujmom) trestného činu marenia výkonu úradného rozhodnutia je záujem štátu na riadnom výkone rozhodnutí súdu alebo súdom schválenej dohody o výchove maloletých detí alebo výkone predbežných opatrení uložených v občianskom súdnom konaní na ochranu osôb ohrozených násilím alebo vo veciach starostlivosti súdu o maloletých.

Na naplnenie objektívnej stránky uvedeného trestného činu podľa druhej aliney sa vyžaduje, aby páchateľ maril výkon rozhodnutia súdu o výchove maloletých detí potom, čo príslušný súd nariadil niektorou zákonnou formou výkon predbežného opatrenia. Predbežné opatrenie o úprave styku rodičov s deťmi sa nevykonáva bezprostredne po nadobudnutí vykonateľnosti. Výkon tohto predbežného opatrenia nastupuje až vtedy, keď povinný dobrovoľne povinnosť určenú predbežným opatrením nerešpektuje. Marenie výkonu predbežného opatrenia znamená, že predbežné opatrenie, ktoré má byť v dobe činu vykonané, fakticky v dôsledku konania páchateľa vykonané nie je a vykonať ho nemožno. Nariadenie výkonu je však primárnou podmienkou, aby mohlo byť predbežné opatrenie vykonané. Z uvedeného vyplýva, že trestnoprávna ochrana sa neposkytuje vydanému vykonateľnému predbežnému opatreniu, ak nebolo začaté konanie o jeho výkone jedným zo zákonných spôsobov.

Aby určité konanie mohlo byť právne posúdené ako prečin marenia výkonu úradného rozhodnutia podľa § 349 Trestného zákona je potrebné, aby najprv boli bezvýsledne použité mimotrestné opatrenia občianskoprávneho charakteru smerujúce k výkonu predbežného opatrenia súdu a až následné úmyselné konanie smerujúce k zmareniu výkonu takéhoto predbežného opatrenia vo veci starostlivosti súdu o maloleté deti (rozhodnutie Najvyššieho súdu 3Tdo 59/2013 zo d¨ľa 26.02.2014).

Z hľadiska subjektívnej stránky sa vyžaduje úmyselné zavinenie, ktoré sa musí vzťahovať na všetky znaky skutkovej podstaty - teda i na tú skutočnosť, že ide o marenie (alebo podstatné sťaženie) výkonu rozhodnutia súdu.

Vyhodnotením dôkazov, ktoré boli zabezpečené v prípravnom konaní, a to jednotlivo, ako aj v ich vzájomnom súhrne, som dospela k záveru, že bolo preukázané, že obvinená spáchala skutok, pre ktorý jej bolo vznesené obvinenie a pre ktorý sa vedie trestné stíhanie, avšak tento skutok nenapĺ¨ľa znaky skutkovej podstaty prečinu marenia výkonu úradného rozhodnutia podľa § 349 Trestného zákona, znaky iného trestného činu a ani znaky priestupku.

V čase vznesenia obvinenia bolo v uvedenej trestnej veci zadovážených viacero dôkazov (trestné oznámenie poškodeného, uznesenie Okresného súdu XXXXX II sp.zn. XXXXX, uznesenie Krajského súdu v Bratislave sp.zn. XXXXX, výzva Okresného súdu Bratislava II sp.zn. XXXXX zo d¨ľa XXXXX), ktor¨¦ vo svojom vz¨˘jomnom s¨˛hrne, v rozsahu vymedzenom v  ˇě 206 ods. 1 Trestn¨¦ho poriadku, dostatočne odôvod¨ľovali z¨˘ver, že skutok, ktorý predbežne napĺ¨ľal znaky prečinu marenia výkonu úradného rozhodnutia podľa § 349 Trestného zákona, sa stal a spáchala ho obvinená. Za uvedenej dôkaznej situácie bol vyšetrovateľ oprávnený vzniesť obvinenej obvinenie pre prečin marenia výkonu úradného rozhodnutia podľa § 349 Trestného zákona.

Po vznesení obvinenia, ktorým sa obvinenej otvorili zákonné možnosti aktívne sa brániť voči vznesenému obvineniu, a to najmä spochyb¨ľovan¨Şm dovtedy zadov¨˘žených dôkazov, predkladaním a navrhovaním nových dôkazov, zvolením obhajcu, ako aj účasťou jej obhajcu na vyšetrovacích úkonoch, boli v uvedenej trestnej veci vypočutí vyššie uvedení svedkovia, ktorí zhodne o skutku zo d¨ľa XXXXX, ktorý je predmetom trestn¨¦ho konania, uviedli, že maloletá plakala a vyjadrila svoju vôľu, že nechce ísť s poškodeným. Za účelom preverenia prípadného ovplyvnenia maloletej obvinenou a jej možnej psychickej prípravy na stretávanie s poškodeným, bol vypracovaný vyššie rozobratý znalecký posudok z odboru psychológia, odvetvie klinická psychológia detí, z ktorého vyplynulo, že správanie maloletej pri realizácii styku s poškodeným (odmietanie a plač) je dôsledkom výrazne negatívneho a nepriateľského vzájomného vzťahu medzi obvinenou a poškodeným, ktorý maloletá cíti a vytvára pre ¨ľu stresov¨˛ situ¨˘ciu, pričom za danej konfliktnej situácie nie je skutočná príprava maloletej na styk s poškodeným reálna. V danej situácii je jediné možné riešenie to, aby sa obvinená a poškodený vzdali riešenia problému „kontakt maloletej s poškodeným“ a aby sa venovali vzájomnému problému, ktorý je tak intenzívny, že im znemož¨ľuje adekv¨˘tnu realiz¨˘ciu rodičovskej roly.

Zhodnotením vykonaných dôkazov mám za to, že bolo v dostatočnom rozsahu preukázané, že obvinená d¨ľa XXXXX neumožnila poškodenému styk s maloletou, avšak toto jej konanie s prihliadnutím na odmietavý postoj maloletej k poškodenému a na závery vyššie rozobratého znaleckého posudku nenapĺ¨ľa znaky skutkovej podstaty prečinu marenia výkonu úradného rozhodnutia podľa § 349 ods. 1 Trestného zákona po objektívnej, ako ani po subjektívnej stránke. Obvinená v de¨ľ skutku nebr¨˘nila poškodenému styku s maloletou a túto predtým systematicky a cielene neviedla k tomu, aby odmietala poškodeného. Odmietanie poškodeného maloletou bolo zapríčinené vzájomným negatívnym a nepriateľským vzťahom medzi obvinenou a poškodeným, ktorý musí byť najprv upravený, aby mohlo dochádzať k riadnej realizácii styku maloletej s poškodeným. 

Záverom tiež pripomínam, že trestné právo chráni základné hodnoty a vzťahy, ktoré sú spravidla upravené už inými právnymi odvetviami. Trestné právo je pritom prostriedkom ultima ratio, ktorý predstavuje poslednú a najkrajnejšiu možnosť a preto má byť použité len ako najkrajnejší prostriedok a len pri typovo najzávažnejších porušeniach spoločenských vzťahov, záujmov a hodnôt, teda len tam, kde iné možnosti, hlavne prostriedky ostatných právnych odvetví, nie sú dostatočné, teda už boli vyčerpané, sú neúčinné alebo zjavne nie sú vhodné. Prostriedky trestného práva nie je možné využiť len preto, že subjekt, ktorý sa cíti v práve, celkom rezignoval na ochranu, ktorú mu majú poskytnúť súdy v civilnom konaní. Je neprijateľné, aby túto ochranu aktívne preberali orgány činné v trestnom konaní, ktorých úlohou je ochrana predovšetkým celospoločenských hodnôt, nie priamo konkrétnych subjektívnych práv jednotlivca, ktoré svojou povahou spočívajú v súkromnosprávnej sfére (nález Ústavného súdu SR č. I. ÚS 402/08-39 zo d¨ľa 01.04.2009).

V pr¨Şpade, ak poškodený bol toho názoru, že obvinená mu neoprávnene bránila v styku s maloletou, bol oprávnený sa domáhať výkonu rozhodnutia v civilnom konaní využitím ďalších civilných prostriedkov podľa zákona č. 99/1963 Zb. Občianskeho súdneho poriadku.

S poukazom na dokazovanie, ktoré bolo v súlade s § 2 ods. 10 Trestného poriadku vykonané po vznesení obvinenia je nevyhnutné konštatovať, že skutok, pre ktorý sa vedie trestné stíhanie, nenapĺ¨ľa znaky trestn¨¦ho činu a ani znaky priestupku.

Podľa § 215 ods.1 písm. b) Trestného poriadku prokurátor zastaví trestné stíhanie, ak nie je tento skutok trestným činom a nie je dôvod na postúpenie veci.

Dôkladným zhodnotením vyššie rozobratých dôkazov a od nich sa odvodzujúcej dôkaznej situácie bolo nevyhnutné rozhodnúť tak, ako je uvedené vo výrokovej časti tohto uznesenia.

Poučenie:
Proti tomuto uzneseniu je prípustná sťažnosť, ktorú možno podať do 3  dní odo d¨ľa jeho doručenia na Okresnej prokuratúre Bratislava II. Sťažnosť má odkladný účinok.

JUDr. Zuzana Križanová
prokurátorka