Okresná prokuratúra Bratislava III 
Vajnorská 47, 832 77 Bratislava 3 	

Sp. zn. : 4 Pv 66/14/1103	Bratislava III, 15.5.2015
EEČ : 2-10-149-2015

U Z N E S E N I E

Trestná vec:	obvinená XXXXX 
Prečin:	Sprenevera podľa § 213 odsek 1 Trestného zákona číslo 300/2005 Zbierky zákonov v znení zákona číslo 204/2013 Zbierky zákonov

Rozhodol: 	prokurátorka Okresnej prokuratúry Bratislava III
Podľa § 215 odsek 1 písmeno b Trestného poriadku zastavujem trestné stíhanie obvinenej:
1.	XXXXX
	dátum narodenia: XXXXX
	miesto narodenia: XXXXX
	rodné priezvisko: XXXXX
	trvalé bydlisko: XXXXX
	povolanie: pekárka
v čase od 05. 05. 2013 do 12. 05. 2013 v prevádzke XXXXX v obci XXXXX, XXXXX patriacej subjektu XXXXX - XXXXX, IČO: XXXXX so sídlom XXXXX, XXXXX ako zamestnanec pracujúci na pracovnú zmluvu s uzavretou dohodou o hmotnej zodpovednosti, počas výkonu svojej práce neodovzdala poškodenému časť finančných prostriedkov z tržby vo výške 1.595,67 €, ktoré si ponechala a použila pre vlastnú potrebu, čím spôsobila poškodenému XXXXX - XXXXX so sídlom XXXXX, XXXXX, IČO: XXXXX škodu vo výške 1.595,67 €, 

lebo  tento skutok nie je trestným činom a nie je dôvod na postúpenie veci

Odôvodnenie:
Uznesením povereného príslušníka Okresného riaditeľstva Policajného zboru v Senci, Obvodného oddelenia Policajného zboru Dunajská Lužná pod ČVS:ORP-69/DL-SC-2014 zo dňa 24. 01. 2014 (v spojení s uznesením o oprave zo dňa 15. 10. 2014) bolo podľa § 206 odsek 1 Trestného poriadku osobe XXXXX vznesené obvinenie pre prečin sprenevery podľa § 213 odsek 1 Trestného zákona, ktorého sa mala dopustiť na tom skutkovom základe ako je uvedené vo výrokovej časti tohto uznesenia. 

Preskúmaním na vec sa vzťahujúceho spisového materiálu bolo zistené, že trestné stíhanie vedené proti obvinenej XXXXX je nutné zastaviť v zmysle § 215 odsek 1 písmeno b) Trestného poriadku, pretože skutok, ktorý sa obvinenej kladie za vinu nie je trestným činom a nie je dôvod na postúpenie veci. 

Podľa § 215 odsek 1 písmeno b) Trestného poriadku prokurátor zastaví trestné stíhanie, ak nie je tento skutok trestným činom a nie je dôvod na postúpenie veci.

Podľa § 8 Trestného zákona, trestný čin je protiprávny čin, ktorého znaky sú uvedené v tomto zákone, ak tento zákon neustanovuje inak. 

V tejto súvislosti je nevyhnutné uviesť, že na to, aby bolo možné konkrétne konanie páchateľa posudzovať ako konkrétny trestný čin musí konanie potenciálneho páchateľa napĺňať všetky formálne ako aj materiálne znaky skutkovej podstaty konkrétneho trestného činu. 

Podľa § 213 odsek 1 Trestného zákona, kto si prisvojí cudziu vec, ktorá mu bola zverená, a spôsobí tak na cudzom majetku škodu malú, potrestá sa odňatím slobody až na dva roky. 

Podľa § 130 odsek 3 Trestného zákona, zverenou vecou sa na účely tohto zákona rozumie vec vo vlastníctve inej osoby, ktorú má páchateľ na základe zmluvy v oprávnenom užívaní alebo z dôvodu plnenia určitých úloh podľa dispozície jej vlastníka v držbe so záväzkom použiť ju len na dohodnutý účel alebo za dohodnutých podmienok ju vlastníkovi vrátiť. 

Podľa § 130 odsek 4 Trestného zákona, prisvojením veci sa na účely tohto zákona rozumie odňatie veci z dispozície vlastníka alebo inej osoby, ktorá ju má oprávnene, bez súhlasu, s úmyslom s ňou nakladať ako s vlastnou vecou. 

Objektívna stránka uvedeného prečinu tak spočíva v tom, že páchateľ si prisvojí cudziu vec, ktorá mu bola zverená a zároveň tým spôsobí na cudzom majetku malú škodu.
Zverenou vecou je v kontexte prečinu sprenevery potrebné rozumieť vec vo vlastníctve inej osoby, ktorú má páchateľ na základe zmluvy v oprávnenom užívaní alebo z dôvodov plnenia určitých úloh podľa dispozície jej vlastníka v držbe so záväzkom použiť ju len na dohodnutý účel alebo túto za dohodnutých podmienok vlastníkovi vrátiť. 
Na vyvodenie trestnej zodpovednosti pre trestný čin sprenevery podľa § 213 Trestného zákona nie je dostatočné, že páchateľ mal zverené veci a počas vykonávania jeho pracovnej činnosti vznikol na zverených veciach schodok, resp. manko, ale vyžaduje sa, aby si páchateľ takto zverené veci „prisvojil“, teda aby úmyselne odňal vec z dispozície jej vlastníka, bez jeho súhlasu a v úmysle s ňou nakladať ako s vlastnou. Prisvojením veci je potrebné rozumieť také konanie, ktorým páchateľ cielene a vedome spôsobuje vlastníkovi veci škodu tak, že si vec trvalo ponechá. V tejto súvislosti je nevyhnutné zdôrazniť, že úmysel páchateľa tak teda musí jednak smerovať k spôsobeniu škody, ale taktiež k prisvojeniu si takto zverenej veci, teda páchateľ musí konať jednoznačne s cieľom (úmyslom) naložiť s cudzími, zverenými vecami v rozpore s účelom zverenia a takýmto spôsobom (v príčinnej súvislosti s takýmto konaním) sa obohacovať na zverených veciach. 
Z hľadiska subjektívnej stránky sa na vyvodenie trestnej zodpovednosti vyžaduje preukázanie úmyslu, ktorý spravidla vzniká až neskôr, nie bezprostredne po zverení vecí. Predpokladom trestnej zodpovednosti za spreneveru tak nie je len existencia dohody o hmotnej zodpovednosti za schodok na zverených hodnotách, resp. manko, ale v konaní potenciálneho páchateľa sa vyžaduje preukázanie prítomnosti úmyselného prisvojenia cudzej veci a vznik škody. Dohoda o hmotnej zodpovednosti totiž len predurčuje režim, podľa ktorého bude posudzovaná prípadná zodpovednosť za škodu a režim uplatňovania náhrady škody. Z uvedeného tak vyplýva, že esenciálnym znakom skutkovej podstaty trestného činu sprenevery tak ako je popísaná v Trestnom zákone je nevyhnutná existencia úmyslu ako formy zavinenia, čo znamená, že záver o zavinení páchateľa musí byť vždy preukázaný výsledkami dokazovania a musí z nich logicky plynúť. Tento právny záver sa však vždy musí zakladať na vykonaným dokazovaním zistených skutkových okolnostiach. 
Ako bolo vyššie uvedené z hľadiska naplnenia subjektívnej stránky uvedeného prečinu sa vyžaduje úmysel, pričom však, či v danom prípade páchateľ konal v priamom, resp. nepriamom úmysle nemá zásadný význam, nakoľko rozdiel spočíva len v kvantite vôľovej zložky ľudskej psychiky. Úmysel ako znak subjektívnej stránky skutkovej podstaty trestného činu nemožno vykladať rezervovane a prihliadať len na skutočnosti vyplývajúce z výpovede poškodeného, ale naopak tiež s prihliadnutím na všetky okolnosti. 
Preukázanie uvedených skutočností v konaní páchateľa tvorí objektívnu stránku uvedeného prečinu. 
Podľa § 2 odsek 10 Trestného poriadku orgány činné v trestnom konaní postupujú tak, aby bol zistený skutkový stav veci, o ktorom nie sú dôvodné pochybnosti, a to v rozsahu nevyhnutnom na ich rozhodnutie. Dôkazy obstarávajú z úradnej povinnosti. Právo obstarávať dôkazy majú aj strany. Orgány činné v trestnom konaní s rovnakou starostlivosťou objasňujú okolnosti svedčiace proti obvinenému, ako aj okolnosti, ktoré svedčia v jeho prospech, a v oboch smeroch vykonávajú dôkazy tak, aby umožnili súdu spravodlivé rozhodnutie.

Podľa § 2 odsek 12 Trestného poriadku orgány činné v trestnom konaní a súd hodnotia dôkazy získané zákonným spôsobom podľa svojho vnútorného presvedčenia založeného na starostlivom uvážení všetkých okolností prípadu jednotlivo i v ich súhrne nezávisle od toho, či ich obstaral súd, orgány činné v trestnom konaní alebo niektorá zo strán. 
Obvinená XXXXX (č. l. 4-6) k veci uviedla, že je pravdou, že v uvedenej prevádzke pracovala, mala podpísanú dohodu o hmotnej zodpovednosti a je si vedomá toho, že pri inventúre konanej dňa 12. 05. 2013 bolo zistené, že z tržby chýbajú peniaze vo výške 1.595,67 € ako aj to, že zamestnávateľovi podpísala zmenku na uvedenú sumu, v ktorej sa zaviazala uvedené finančné prostriedky vrátiť do 12. 08. 2013, ktoré neuhradila, avšak tieto peniaze ona nezobrala a kto ich mohol zobrať uviesť nevedela. Mrzí ju, že to takto dopadlo a je ochotná sa s bývalým zamestnávateľom dohodnúť, aby mohla dlžnú sumu uhradiť v dohodnutých splátkach. Vo výpovedi zo dňa 21. 11. 2014 (č. l. 31-33) k veci uviedla, že v predmetnej prevádzke sa striedala s viacerými zamestnancami a cez víkendy tam chodili robiť aj brigádnici. K ukončeniu pracovnej zmluvy uviedla, že ona nič nepodpísala, potrebovala voľno v práci z dôvodu zdravotných problémov jej matky a po dohode s majiteľom odišla domov a asi o tri mesiace majiteľovi oznámila, že už nenastúpi, pretože sa zamestnala v Hnúšti. Mala podpísanú dohodu o hmotnej zodpovednosti, ktorá zodpovednosť spočívala v tom, že zodpovedala za financie v pokladni a za tovar v prevádzke. Inventúra sa vykonávala pri každom odovzdávaní smeny. Dňa 12. 05. 2013 mala podľa rozpisu služieb plánované voľno. V ten deň bola vykonaná inventúra v celej prevádzke, túto vykonal majiteľ, ona prišla okolo 10.00 a bola oboznámená, čo v prevádzke chýba. Na smene cez týždeň pracovala sama, cez víkend tam mala brigádničku XXXXX, ktorá tiež preberala tržbu od zákazníkov. Na smene sa striedala s XXXXX, ktorého priezvisko nevie. Je si vedomá zisteného manka vo výške 1.595,67 €, čo je tržba asi za tri dni. Majiteľovi nezaplatila žiadne peniaze, nakoľko nemala toľko finančnej hotovosti a keď ho kontaktovala, že mu to vie splácať po 20 €, s tým nesúhlasil a chcel minimálne 100 € mesačne.  
Z výpovede svedka poškodeného XXXXX (č. l. 7-8) vyplýva, že tento je majiteľom prevádzky XXXXX, v ktorej bola obvinená zamestnaná od 28. 05. 2012 ako čašníčka na základe pracovnej zmluvy. S touto bola dohodnutá dohoda o hmotnej zodpovednosti, na základe ktorej jej boli zverené alkoholické nápoje, doplnkový tovar, hnuteľný a nehnuteľný majetok ako aj finančná hotovosť. K rozviazaniu pracovného pomeru došlo v dôsledku skutočnosti, že inventúrou zo dňa 12. 05. 2013 bolo zistené, že z tržby chýbajú finančné prostriedky vo výške 1.595,67 €, k čomu uviedla, že mala dlžoby a musela ich vyplatiť. V tento deň podpísala zmenku na uvedenú sumu a zaviazala sa ich do 12. 08. 2013 vrátiť. Písala mu aj sms správy, že má stále čakať, s čím súhlasil, nakoľko vedel, že nie je v dobrej finančnej situácií a má dieťa. Po uplynutí tohto dátumu ju požiadal o vrátenie, avšak nestalo sa tak. Následne vo výsluchu zo dňa 15. 06. 2014 (č.l. 34-35) k veci doplnil, že uvedená inventúra bola vykonaná za obdobie od 05. 05. 2013 do 12. 05. 2013, kedy na smene pracovala sama. Po každej vykonanej inventúre nastupoval iný zamestnanec a takto sa to striedalo. Pri inventúre dňa 12. 05. 2013 bol prítomný on, prevádzkarka XXXXX a obvinená. Prevádzkarka inventúru kontrolovala. Súčasne zdôraznil, že ona sama sa mu priznala, že peniaze zobrala, pričom na jej smene s ňou nikto nepracoval a nik iný peniaze vziať nemohol. 
XXXXX XXXXX (č. l. 36-37) k veci dňa 02. 10. 2014 uviedla, že je zamestnaná ako prevádzkarka, jej úlohou je kontrolovať inventúru a byť prítomná pri jej vykonávaní. Obvinenú pozná, nakoľko pracovala v predmetnej prevádzke. K inventúre uviedla, že táto bola vykonávaná dňa 12. 05. 2013 za obdobie od 05. 05. 2013, pričom bolo zistené, že chýba z tržby 1.595,67 €, v dôsledku čoho sa pýtali obvinenej, že ako je možné, že chýba taká vysoká hotovosť, ona uviedla, že hrala hracie výherné automaty a potrebovala peniaze na vyplatenie dlžôb. Nevravela, že tie peniaze nezobrala, priznala sa a sľubovala, že peniaze vráti. Majiteľ jej dal podpísať zmenku, v ktorej dlh uznala, avšak peniaze nevrátila, vyhýba sa telefonátom a komunikácií. Na smene od 05. 05. 2013 do 12. 05. 2013 pracovala sama. Striedala sa ešte s jedným pracovníkom, ktorý si prevzal prevádzku vždy po vykonaní inventúry. Na inventúre bola prítomná ona, majiteľ a obvinená, pričom ona vykonala len kontrolu a podklady odovzdala účtovníčke. Pokiaľ má vedomosť tak vie, že nielen v ich prevádzke mala finančné problémy, ale aj ostatným dlžila peniaze. 
Do spisu bola zabezpečená pracovná zmluva zo dňa 28. 05. 2012, dohoda o hmotnej zodpovednosti zo dňa 28. 05. 2012, zmenka zo dňa 12. 05. 2013 na sumu 1.595,67 €, dohoda o skončení pracovného pomeru zo dňa 31. 07. 2013 ako aj poškodeným predložená sms komunikácia s obvinenou. Ďalej boli do spisu zabezpečené denné uzávierky a oznámenie poškodeného subjektu o skutočnosti, že denné uzávierky z registračnej pokladnice od čísla 481 (05. 05. 2013) do čísla 496 (20. 05. 2013) chýbajú, v ktorom poškodený uvádza, že obrat v registračnej pokladni od 05. 05. 2013 do 20. 05. 2013 bol vo výške 2.465,14 € s DPH (č. l. 41), hárky za obdobie od 19. 05. 2013 do 21. 05. 2013 o vykonanej inventúre, obsahujúce rôzne rukou písané výpočty. 
Z výsluchu svedka XXXXX zo dňa 12. 02. 2015 (č. l. 54-55) vyplýva, že v predmetnom čase pracoval v uvedenej prevádzke ako čašník. Pripustil, že cez víkend alebo počas akcie mu chodila vypomáhať na niekoľko hodín brigádnička XXXXX, tá však pokiaľ s ním pracovala, nikdy nemala možnosť mať väčší obnos peňazí pri sebe. Ak náhodou rozniesla nápoje a zákazníci hneď zaplatila, doniesla sumu do baru a on ju vložil do tržby. Pracoval na smene pred 05. 05. 2013, pričom po jeho smene všetko sedelo. V čase od 05. 05. 2013 do 12. 05. 2013 pracovala XXXXX sama, či mala brigádničku nevedel uviesť. On prišiel až dňa 12. 05. 2013 na inventúru, ktorá sa vykonávala v prítomnosti majiteľa, prevádzkarky a pracovníka, ktorý končil smenu a pracovníka, ktorý smenu preberal. Na uvedenej inventúre bolo zistené, že došlo k manku vo výške 1.595,67 €, potom p. XXXXX podpísala dobrovoľne zmenku. Nie je pravdou, že by nemali kľúče od automatov, uvedené kľúče mala k dispozícií aj XXXXX. Nebolo to prvýkrát, čo jej chýbali peniaze, ale predtým jej chýbali menšie sumy. Po odrobenom dni mali od majiteľa nariadené, aby tržbu s mincami vložili do trezora v kancelárií,  aby trezor a kanceláriu uzamkli a kľúče si vzali so sebou. Od trezora bol iba jeden kľúč, ktorý mal ten, ktorý odrábal smenu a nemal ho ani majiteľ. V pokladni nezostávalo nič, táto nemala ani zásuvku na peniaze alebo priehradky, kde by sa mohli peniaze umiestňovať. Každý čašník mal iba peňaženku, ktorú mal stále pri sebe počas celej doby. 
Svedok XXXXX do výsluchu zo dňa 02. 03. 2015 (č. l. 56-57) uviedla, že v čase od 05. 05. 2013 do 12. 05. 2013 brigádovala v predmetnej prevádzke v piatok a v sobotu, pričom pracovala do večere cca do 18.00 h. Prišla do pohostinstva, pracovala tam XXXXX a spoločne boli do záverečnej. V uvedených dňoch nebolo veľa ľudí, spolupracovali tak, že čo si objednali hostia u nej, to im doniesla a čo si objednali u Janky, to im ona doniesla. Ak chceli zákazníci platiť, prijala od nich peniaze a vložila ich do peňaženky a mincovníka. Peňaženka sa nachádzala v komode vzadu v bare. Po skončení služby peňaženku XXXXX odložila do trezoru spolu s mincami, ktorý sa nachádzal v kancelárií. Peniaze nenechávala v bare alebo na výčape. Dokonca v čase, keď tam robila, chodievala k automatom s kľúčom a natáčala peniaze a následne po natočení peňazí jej zákazník mal vyplatiť sumu, ktorú natočila a tak to bolo aj pri výhre. Keď pracovala ona, nikdy nespravila manko a nikdy peniaze nechýbali. 
Z takto vykonaného skráteného vyšetrovania vyplýva, že vykonanou inventúrou bolo zistené manko na tržbe za smenu, počas ktorej pracovala obvinená spolu s brigádničkou, ktorá jej vypomáhala a v čase, počas ktorého vypomáhala, mala rovnako ako sama obvinená prístup k tržbe, ktorá sa nachádzala v komode v bare. Rovnako je nepochybné, že obvinená mala s poškodeným uzatvorenú pracovnú zmluvu a dohodu o hmotnej zodpovednosti, ktorá slúži na ochranu majetku spoločnosti, nakoľko podstatou pracovnej náplne čašníčky v obdobných pohostinských zariadeniach ako je tomu v nastolenom prípade je spravidla nakladanie s majetkom - zverenými finančnými hodnotami, ktorá ochrana je z hľadiska pracovnoprávneho konštruovaná na objektívnej zodpovednosti, teda zodpovednosti bez ohľadu na zavinenie, čo znamená, že zamestnanec zodpovedá za škodu na zverených hodnotách, ktorá preukázateľne vznikla, bez nevyhnutnosti preukázať zavinenie, teda úmysel. Inventúrou zo dňa 12. 05. 2013 bolo zistené manko v pokladnici, resp. v tržbe, ktoré možno považovať za škodu poškodeného, za ktoré zodpovedá vzhľadom na uzatvorenú dohodu o hmotnej zodpovednosti práve obvinená a to bez ohľadu na to, ako toto vzniklo. 
K výške chýbajúcej tržby za účelom jej čo najobjektívnejšieho zistenia bol vykonaný pokus o zabezpečenie denných uzávierok za inkriminované obdobie (smeny obvinenej), pričom tieto sa zabezpečiť nepodarilo. Poškodeným boli predložené denné uzávierky za obdobie predchádzajúce, pričom k žiadaným denným uzávierkam za obdobie od 05. 05. 2013 do 12. 05. 2015 uviedol, že tieto chýbajú. Rovnako je potrebné uviesť, že do spisu boli zabezpečené hárky z prevádzky, ktoré slúžia ako interné podklady pre zamestnacov a predstavujú stav zásob oproti predchádzajúcemu obdobiu.  K týmto je potrebné uviesť, že sa v nich nachádzajú rôzne rukou písané výpočty, okrem iného tiež tzv. konzumné zamestnanca a rovnako výsledok inventúry zo dňa 12. 05. 2015 v podobe manka vo výške 1.595,67 €, ktorá výška však v dôsledku absencie riadnych denných uzávierok nie je žiadnym spôsobom overiteľná. V tejto súvislosti poukazujem tiež na skutočnosť, že v priebehu skráteného vyšetrovania vyšlo najavo, že v uvedenej sume 1.595,67 € malo ísť tiež o finančné prostriedky z automatov, ktorých reálny stav nie je možné preukázať. 
Z vyššie uvedených skutočností tak s poukazom na absenciu preukázania úmyslu obvinenej, že chýbajúce finančné prostriedky použila pre vlastnú potrebu vyplýva, že dokazovanie, ktoré by za účelom objasnenia výšky škody (skutočnej reálnej výšky obvinenej spôsobného manka) bolo potrebné vykonať, zjavne presahuje rámec trestného konania a predstavuje otázky, ktoré by bol oprávnený riešiť civilný súd vo veci náhrady spôsobenej škody z pracovnoprávneho vzťahu. 
Potenciálne vyvodenie pracovnoprávnej zodpovednosti však nie je dostatočné na vyvodenie trestnoprávnej zodpovednosti, nakoľko trestnoprávna zodpovednosť je koncipovaná na princípe tzv. subjektívnej zodpovednosti za zavinenie, kedy musí byť v danom konaní prítomný a vykonaným dokazovaním tiež preukázaný úmysel spôsobiť škodu za súčasného naplnenia ostatných znakov skutkovej podstaty trestného činu teda, že si prisvojila cudziu vec, zverené finančné prostriedky a tieto použila pre vlastnú potrebu. Samotné spôsobenie manka za existencie dohody o hmotnej zodpovednosti postačuje na vyvodenie občianskoprávnej zodpovednosti založenej na nároku na náhrade spôsobenej škody, ktorej sa možno domáhať žalobou v civilnom konaní, avšak vôbec nestačí na vyvodenie trestnoprávnej zodpovednosti, nakoľko tá je „postavená“ na zavinení (úmysle ako subjektívnej stránke) a hlavne na zavinenom protiprávnom konaní a nie na princípe tzv. objektívnej zodpovednosti.
V tejto súvislosti poukazujem na skutočnosť, že vykonaným dokazovaním bolo preukázané, že obvinená skutočne počas inkriminovaného obdobia pracovala za pomoci brigádničky, ktorá taktiež mala prístup k finančnej hotovosti v prevádzke a peniaze od hostí taktiež preberala a vkladala do tržby.  
Trestný zákon teda pri trestnom čine sprenevery vyžaduje nielen to, že ide o „zverenú vec“ a konkrétny páchateľ s ňou nakladá tak že „spôsobí škodu“ (páchateľ spôsobí následok vo forme škody), ale Trestný zákon vyžaduje aj to, aby si tento konkrétny páchateľ takúto zverenú vec „úmyselne prisvojil“, teda, aby konal jednoznačne s cieľom (úmyslom) obohacovať sa na zverených veciach (úmyselné protiprávne konanie páchateľa).

„Prisvojenie chýbajúcich finančných prostriedkov“ ako úmyselné a cielené poškodzovanie majetku zamestnávateľa ako obligatórny znak skutkovej podstaty prečinu sprenevery, zo strany obvinenej, nebolo vykonaným dokazovaním preukázané. 

	Vychádzajúc z takto zisteného skutkového stavu berúc do úvahy všetky vykonané dôkazy v zmysle § 2 odsek 12 Trestného poriadku, jednotlivo ako aj v ich súhrne, som dospela k záveru, že skutok, ktorý je kladený za vinu obvinenej nevykazuje znaky skutkovej podstaty prečinu sprenevery podľa § 213 odsek 1 Tr. zák., ani iného trestného činu uvedeného v osobitnej časti Trestného zákona, v čoho dôsledku je nevyhnutné konštatovať, že skutok nie je trestným činom a nie je dôvod na postúpenie veci.

Tak ako bolo vyššie uvedené, možné vyvodenie pracovnoprávnej zodpovednosti voči zamestnancovi nestačí a ani nemôže stačiť aj na vyvodenie trestnoprávnej zodpovednosti, ktorá nie je koncipovaná na princípe objektívnej zodpovednosti, ale je koncipovaná na subjektívnej stránke, teda na zavinení (úmysle) spôsobiť inej osobe škodu. Na vyvodenie trestnej zodpovednosti za prečin sprenevery podľa § 213 Tr. zák.  nestačí len zistenie, že obvinená mala zverenú tržbu a počas vykonávania jej pracovnej činnosti vznikol na tržbe manko. Ustanovenie § 213 ods. 1 Tr. zák. totiž vyžaduje aj to, aby si páchateľ takto zverenú tržbu „prisvojil“, teda aby úmyselne odňal vec z dispozície vlastníka, bez jeho súhlasu a s úmyslom nakladať s nimi ako s vlastnými (§ 130 ods. 4 Tr. zák.). 

Nad rámec uvedeného konštatujem, že poškodenému nič nebráni (a ani nebránilo po lehote splatnosti uvedenej na zmenke, ktorú obvinená podpísala alebo aj skôr) v tom, aby sa žalobou v civilnom konaní obrátil na súd a žiadal náhradu spôsobenej škody od obvinenej z titulu manka na zverených finančných prostriedkoch, pretože práve súdy v civilnom (občianskoprávnom) konaní povoláva zákonodarca primárne k tomu, aby riešili všetky zodpovednostné nároky, ktoré vyplynú zo súkromnoprávnych vzťahov, tak ako to je v posudzovanom prípade. Súd poznamenáva, že orgány činné v trestnom konaní a ani súdy v trestnom konaní nemôžu suplovať činnosť súdov v občianskom súdnom konaní a v zásade je neprípustné riešiť „klasické“ civilné spory, v danom prípade pracovnoprávne, cestou trestného konania.

V tejto súvislosti uvádzam, že týmto rozhodnutím nie je dotknuté právo poškodeného domáhať sa svojho nároku na náhradu spôsobenej škody z pracovnoprávneho vzťahu návrhom podaným aktívne legitimovaným subjektom smerujúcim proti pasívne legitimovanému subjektu na miestne a vecne príslušný civilný súd.

Vzhľadom na vyššie uvedené skutočnosti, nakoľko postúpenie veci na prejednanie priestupku neprichádza do úvahy bolo potrebné trestné stíhanie obvinenej podľa § 215 odsek 1 písmeno b) Trestného poriadku zastaviť.

Poučenie:
Proti tomuto uzneseniu je prípustná sťažnosť, ktorú možno podať u prokurátora okresnej prokuratúry do troch dní od oznámenia uznesenia. Sťažnosť má odkladný účinok.

JUDr. Linda Helingerová
prokurátorka